ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/1344/25 

Господарський суд Миколаївської області у складі
судді Л.М. Ільєвої 
при секретарі судового засідання І.С. Степановій 

за участю представників:
від прокуратури – Левкович А.Є.,
від позивача – не з`явився, 
від відповідача – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до Товариства з додатковою відповідальністю “Миколаївський домобудівельний комбінат” про стягнення 1721907,41 грн., - 

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до Товариства з додатковою відповідальністю “Миколаївський домобудівельний комбінат” про стягнення 1721907,41 грн., з яких 1403023,60 грн. - заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва, 62503,07 грн. - 3% річних, 256380,74 грн. - інфляційні нарахування, посилаючись на наступне.
На підставі декларації про початок виконання будівельних робіт від 06.06.2016 № МК083161580617, виданої Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» здійснено будівництво об`єкта «Будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону № 71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідської». 
В подальшому, 12.03.2020 Управлінням зареєстровано зміни щодо осіб, відповідальних за проведення авторського та технічного нагляду, до декларації про початок виконання будівельних робіт по вказаному об`єкту та замовнику за реєстраційним номером МК102200721555. 
Так, прокурор вказує, що згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 об`єкт будівництва відноситься до будинків багатоквартирної масової забудови – код 1122.1. Державною інспекцією архітектури та містобудування України 13.06.2024, на підставі акту готовності об`єкту до експлуатації від 05.01.2024, відповідачу видано сертифікат № ІУ123240607403, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, найменування об`єкта «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону № 71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська. Коригування». Відомості щодо видачі відповідачу сертифікату № ІУ123240607403 оприлюднено в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.
Прокурор зауважує, що вищевказаний об`єкт будівництва має такі основні показники: найменування об`єкта згідно з проектом «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону № 71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська. Коригування», дата початку будівництва – червень 2016, дата завершення будівництва – листопад 2023, загальна кількість квартир – 46, поверховість – 10, загальна площа квартир – 3315,9 кв.м.
Разом з цим, прокурор вказує, що станом на дату початку будівництва об`єкту (червень 2016) «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону № 71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська. Коригування» була чинною стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 01.01.2019), відповідно до якої замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, що полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлювали органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягала у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Так, прокурор зазначає, що на підставі статті 40 вказаного Закону Миколаївською міською радою було прийнято рішення від 25.08.2011 № 8/22 «Про затвердження порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва» зі змінами та доповненнями (рішення міської ради від 14.02.2013 № 25/22 від 24.07.2014 № 42/22). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 зазначеного Порядку визначено, що уповноважений орган департамент архітектури та містобудування Миколаївської міської ради здійснював реєстрацію звернень замовників про укладання договорів про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, готував відповідні договори для укладання від імені міської ради та здійснював контроль за виконанням замовниками умов цих договорів. Відповідно до пункту 3.2 Порядку пайова участь у розвитку інфраструктури міста Миколаєві протягом 2011-2019 років здійснювалася на підставі договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, який укладався між міською радою та замовником. Відповідно до пункту 5.2 Порядку договір про пайову участь укладався не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації уповноваженим органом звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Крім того, прокурор з посиланням на правову позицію в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № 339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20 вказує, що зі змісту статті 40 Закону у вказаній редакції вбачається, що в наведених у цьому законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.
Разом з цим, прокурор з посиланням на лист Миколаївської міської ради від 03.07.2025 № 17645/02.02.01-40/18/14/25 та графу 12 акту готовності об`єкта до експлуатації від 05.01.2024 зазначає, що відповідач з міською радою договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури при будівництві об`єкту містобудування у місті Миколаєві не укладав. 
Також прокурор додає, що з 01.01.2020 року набрав чинності пункт 13 розділу І про виключення частини п`ятої статті 30, статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», підпункту 3 пункту 2 розділу ІІ Закону України №132-ІX, у зв`язку з чим, договори про пайову участь у розвитку інфраструктури міста з замовниками будівництва з 2020 року не укладаються.
Прокурор з посиланням на лист Миколаївської міської ради від 15.08.2025 № 21401/02.02.01-40/18/14/25 зазначає, що спірний об`єкт будівництва не належить до об`єктів, збудованих на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів: будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру, та інших об`єктів, за будівництво яких пайова участь не сплачується, відтак забудовник має залучатись до сплати пайової участі. 
Відтак, прокурор зауважує, що оскільки відповідач договір про пайову участь з Миколаївською міською радою не уклав, а будівництво об`єкту розпочато у червні 2016, у відповідача виник обов`язок упродовж 10 днів після 01.01.2020 звернутися до Миколаївської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Також прокурор посилається на позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21 та від 23.05.2024 у справі № 915/149/23, відповідно до якої передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні»(Закону №132-IX) порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: 1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; 2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році. У вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпункту 3, 4 абзацу 2, пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» , замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва. Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими. 
Прокурор зазначає, що будівництво відповідачем об`єкту було розпочато у червні 2016 та станом на 01.01.2020 такий об`єкт не був введений в експлуатацію, а тому за відсутності укладеного договору про сплату пайової участі у ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» виник обов`язок протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 звернутися до Миколаївської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Однак, за ствердженнями прокурора, ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» до Миколаївської міської ради протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва не звернувся.
Як вказує прокурор з посиланням на висновки у постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22, у разі недотримання замовником об`єкта будівництва передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття такого об`єкта в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. 
Щодо визначення розміру безпідставно збережених відповідачем грошових коштів пайової участі прокурор зазначає наступне. Відповідно до підпункту 1 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» розмір пайової участі для житлових будинків становить 2% вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. Розрахунок розміру пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта проводиться на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 05.01.2024, та затверджених Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 02.11.2023 №1010 «Про затвердження показників показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01 жовтня 2022 року)», вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ), грн (з урахуванням ПДВ) станом на 01.10.2023 по Миколаївській області складає 21156 грн/кв.м. Враховуючи, що на дату прийняття об`єкту в експлуатацію (05.01.2024) був чинним наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 02.11.2023 № 1010 «Про затвердження показників показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01 жовтня 2022 року)», то при здійсненні розрахунку розміру пайової участі за вказаним об`єктом будівництва мають бути враховані показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України визначені саме ним.
Прокурор з посиланням на відомості з до сертифікату № ІУ123240607403 та п. 6.1 акту готовності об`єкту до експлуатації від 05.01.2024 зазначає, що загальна площа квартир багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону № 71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська в м. Миколаєві складає 3315,9 кв.м. Таким чином, розмір пайової участі за вказаним об`єктом складає 1403023,60 грн: 3315,9 кв.м (загальна площа квартир будинку) х 21156 грн/кв.м (вартість спорудження житла по Миколаївській області) х 2% (ставка розміру пайової участі для житлових будинків)
Відтак, прокурор вважає, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Крім того, за порушення виконання вказаного грошового зобов`язання прокурором нараховано відповідачу відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 62503,07 грн. та інфляційні втрати в сумі 256380,74 грн., що заявлені до стягнення.
Щодо представництва прокурором інтересів держави суді заявник зазначає наступне.
Згідно із ст. 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Так, прокурор зазначає, що в даному випадку прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави через порушення інтересів держави, що виражається в порушенні норм законодавства під час ухилення відповідача від сплати коштів пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва, а також через нездійснення Миколаївською міською радою повноважень по зверненню до суду з позовом. На переконання прокурора, порушення містобудівного та бюджетного законодавства у вигляді несплати коштів пайової участі відповідачем зумовлюють ненадходження до Миколаївської міської ради коштів пайової участі, що призводить до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) бюджету ради у виді упущеної вигоди.
Як зазначає прокурор, Окружною прокуратурою міста Миколаєва 29.05.2025 за № 51-50/2-5183ВИХ-25 до Миколаївської міської ради скеровано запит щодо вжиття заходів до стягнення з ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» коштів пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту. Разом з тим, прокурор з посиланням на відповідь Миколаївської міської ради від 03.07.2025 № 17645/02.02.01 40/18/14/25 зазначає, що пред`явлення будь яких позовів до ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат», у тому числі про стягнення коштів пайової участі, радою не заплановано, указаним листом прокурору лише надано розрахунок розміру пайової участі в розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва по об`єкту «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону № 71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська. Коригування». З огляду на викладене, прокурор вказує, що Миколаївська міська рада не вчинила жодних дій для захисту інтересів територіальної громади міста Миколаєва, інтереси якої є складовою інтересів держави, про що свідчить невжиття міською радою будь-яких заходів реагування на виявлене порушення вказаних інтересів. Відтак, на переконання прокурора, незалежно від причин незвернення до суду Миколаївської міської ради факт цього незвернення свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави.
На думку прокурора, несплата коштів пайової участі завдає шкоду місцевому бюджету та унеможливлює виконання позивачем функцій з розвитку інфраструктури територіальної громади міста Миколаєва. Ураховуючи викладене, цей позов пред`явлено прокурором в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, яка у відповідності з вимогами ст. ст. 2, 64, 71 Бюджетного кодексу України є отримувачем коштів пайової участі.
Наразі прокурор зауважує про дотримання вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», на виконання яких окружною прокуратурою листом від 13.08.2025 № 51-50/2-7991ВИХ-25 повідомлено позивача про застосування представницьких повноважень.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.09.2025 р. вказану позовну заяву першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1344/25, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 20.10.2025 р. о 14:00
15.10.2025 від представника позивача – Авраменко Т.М. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №14573/25), в якому заявник просить суд слухати справу за відсутності представника Миколаївської міської ради у зв`язку з великою завантаженістю працівників юридичного департаменту Миколаївської міської ради та великою кількістю судових справ. Разом з цим представник зазначає, що позивач в повному обсязі підтримує викладені у позовній заяві прокурора вимоги.
Так, у підготовчому засіданні господарського суду 20 жовтня 2025 року по справі №915/1344/25 за участю прокурора судом було протокольно оголошено перерву до 13 листопада 2025 року о 14 год. 00 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що ухвалою суду від 20.10.2025 в порядку ст. 120 ГПК України повідомлено позивача та відповідача. 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.11.2025 у справі № 915/1344/25 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, та підготовче засідання відкладено на 05 грудня 2025 року о 14:00 (з урахуванням виправлень, внесених ухвалою суду від 14.11.2025).
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2025 у справі № 915/1344/25 підготовче засідання відкладено на 26 грудня 2025 року о 09:30 з огляду на неявку відповідача в підготовче засідання, при цьому визнано явку відповідача обов`язковою.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2025 у справі № 915/1344/25 закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 30 січня 2026 року о 12:30. 
30.01.2026 від представника відповідача – Бартошук В.О. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх. №1402/26).
30.01.2026 від представника відповідача – Бартошук В.О. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №14005/26), в якому заявник просив суд відкласти засідання в даній справі на іншу дату, оскільки заявник як єдиний представник відповідача у цій справі не має змоги прибути в судове засідання у зв`язку з відрядженням.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2026 розгляд справи № 915/1344/25 відкладено на 04.03.2026 року о 10:00 з огляду на неявку представника відповідача в судове засідання та з урахуванням клопотання представника відповідача. 
Прокурор під час розгляду справи по суті підтримав позовні вимоги. 
У судовому засіданні господарського суду 04 березня 2026 року по справі № 915/1344/25 за участю прокурора судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, при цьому судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення в судовому засіданні 13.03.2026 р. о 15:30 в порядку абз. 2 ч. 1 ст. 219 ГПК України, про що в судовому засіданні господарського суду повідомлено прокурора, а сторін – ухвалою суду від 04.03.2026 р. 
Відповідач в судові засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, також відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав.
З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В судовому засіданні 13.03.2026 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Заслухавши пояснення прокурора, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2016 р. Товариство з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» звернулось до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області із заявою вх. №269/05-16 від 03.06.2016 р., в якій просив зареєструвати декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону №71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська» за адресою м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, ріг вул. 1 Слобідської.
В подальшому, 06.06.2016 р. Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області зареєстровано декларацію №МК083161580617 від 06.06.2016 р. про початок будівельних робіт «Будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону №71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська». Згідно якого для будівництва використовується земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:08:017:0048 на підставі договору оренди землі №10870 від 27.05.2015 р.
Згодом, 12.03.2020 р. Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області зареєстровано повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання підготовчих/будівельних робіт МК102200721556 від 12.03.2020 р.
Відповідно до акту готовності об`єкта до експлуатації від 05.01.2024 р. (реєстраційний номер в ЄДЕССБ АС01:3790-6342-9267-6051) зазначена наступна інформація щодо закінченого будівництва об`єкта згідно з проектом «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайон №71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінській ріг вул. 1 Слобідська. Коригування»:
- є новим будівництвом з класом наслідків (відповідальності) СС3;
- місце розташування об`єкта згідно з документом, що дає право на виконання будівельних робіт: Миколаївська область, Миколаївський район, Миколаївська територіальна громада, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська;
- код об`єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 1122.1. будинки багатоквартирні масової забудови;
- початок будівництва – червень 2016 року; закінчення робіт – листопад 2023 рік (п. 5 Акту);
- за результатами технічної інвентаризації загальна площа квартир становить 3315,9 кв.м. (п. 6.1. Акту);
- відсутні дані щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та не вказано про документи, які підтверджують сплату пайової участі (п. 12 Акту). 
13.06.2024 р. Державною інспекцією архітектури та містобудування видано ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» сертифікат №ІУ123240607403 від 13.06.2024 р. що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, найменування об`єкта «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону № 71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська. Коригування», в якому зазначена наступна інформація:
- назва об`єкту - «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайон №71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінській ріг вул. 1 Слобідська. Коригування»;
- вид будівництва нове;
- клас наслідків СС3;
- загальна площа квартир у будинку 3315,9 кв.м.;
- площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень 332,7 кв.м.
З огляду на викладене, судом встановлено, що у період з червня 2016 року по листопад 2023 року на підставі декларації №МК083161580617 від 06.06.2016 р. про початок будівельних робіт Товариством з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» здійснювалося будівництво за проектом «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайон №71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінській ріг вул. 1 Слобідська. Коригування», а 05.01.2024 р. - введено зазначений об`єкт в експлуатацію .
При цьому Управлінням капітального будівництва Миколаївської міської ради здійснено розрахунок величини пайової участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва, згідно якого розмір пайової участі відповідача становить 1403023,60 грн. (3315,9 кв.м х 21156,0 грн. х 2%), де 
- 3315,9 кв.м – загальна площа квартир будинку;
- 21156,0 грн. – вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) по Миколаївській області згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 02.11.2023 р. №1010 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України»;
- 2 % - розмір пайової участі вартості будівництва об`єкту (для житлових будівель).
Відповідно до інформації Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №21401/02.02.0140/18/14/25 від 15.08.2025 р. вказаний об`єкт будівництва не підпадає під критерії, визначені ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» (в редакції від 09.12.2015, яка діяла на момент початку виконання будівельних робіт), та має залучатися до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Разом з цим, повідомлено, що замовник будівництва не звертався до Управління щодо розрахунку пайової участі. 
Так, несплата ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» коштів пайової участі замовника в створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва у розмірі 1403023,60 грн., а також незвернення Миколаївською міською радою до суду із відповідним позовом про стягнення вказаних коштів стало підставою для звернення прокурора до суду із позовом по даній справі.
Наразі суд вважає належним чином обґрунтованими підстави представництва прокурором інтересів держави в суді за заявленим позовом з огляду на таке.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.
Частиною 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Враховуючи те, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).
Правовий висновок щодо застосування ч.3 ст.23 Закону України “Про прокуратуру” викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Так, за п.76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Згідно із п.80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Так, прокурором в порядку ст.23 Закону України “Про прокуратуру” скеровано до Миколаївської міської ради письмовий запит від 29.05.2025 №51-50/2-5183Вих-25 в якому міську раду поінформовано про виявлені містобудівного та бюджетного законодавства у вигляді несплати коштів пайової участі замовником будівництва ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат», наразі витребувано інформацію щодо вжиття міською радою заходів позовного характеру за викладеними обставинами.
Також прокурором було скеровано до Миколаївської міської ради лист від 03.07.2025 №51-50/2-6642Вих-25 із запитом щодо надання інформації про належність указаний об`єкт будівництва до об`єктів будь-якого призначення, збудованого на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів: будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру, та інших об`єктів, за будівництво яких пайова участь не сплачується та щодо надання виправленого розрахунку розміру пайової участі.
З матеріалів позову випливає, що Миколаївська міська рада не вчинила жодних дій для захисту інтересів територіальної громади міста Миколаєва, інтереси якої є складовою інтересів держави, про що свідчить невжиття міською радою будь-яких заходів реагування на виявлене порушення вказаних інтересів. Відтак, на переконання прокурора, незалежно від причин незвернення до суду Миколаївської міської ради факт цього незвернення свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави. 
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18, сам факт незвернення до суду обраного прокурором позивача з відповідним позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
У постанові від 26.07.2018 по справі №926/1111/15 Верховний Суд зазначив, що прокурор, встановивши не усунуті порушення інтересів держави, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту.
В подальшому, 13.08.2025 Окружною прокуратурою міста Миколаєва скеровано до Миколаївської міської ради лист №51-50/2-7991Вих-25 від 13.08.2025 р., яким повідомлено про намір здійснення Окружною прокуратурою міста Миколаєва представництва інтересів держави в особі Миколаївської міської ради шляхом пред`явлення позову.
Таким чином, суд дійшов висновку, що прокурор правомірно звернувся до господарського суду із заявленим позовом в інтересах держави в особі позивача.
Щодо суті позовних вимог господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовником будівництва визначається фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
Положеннями статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діяла до 01.01.2020 року) встановлено наступне:
Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.
Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.
У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.
Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об`єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 30 цього Закону.
Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.
У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.
Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.
Кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.
Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
01.01.2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-IX, якими з 01.01.2020 року було виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка регулювала пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
За змістом Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.
Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.
Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.
Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.
Стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діяла до 01.01.2020 року) визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.
Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після втрати нею чинності.
Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.
Наведені вище правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання відступу від правових позицій касаційних судів та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права у справі № 643/21744/19, також зауважила, що:
- з 1 січня 2020 року скасовано дію статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. Відтак, якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним;
- у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України;
- у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.
Відтак, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок щодо належного способу захисту у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», який полягає у стягненні коштів на підставі ст. 1212 ЦК України на користь органу місцевого самоврядування, а не зобов`язання замовника будівництва укласти договір про пайову участь з відповідним органом.
Так, з огляду на вказаний правовий висновок, суд вважає, що у відповідача як замовника будівництва існує обов`язок замовника будівництва сплатити кошти з пайової участі у розвитку інженерної інфраструктури населеного пункту.
Нормами статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було визначено обов`язок у передбачених цим законом випадках щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а також обов`язок щодо укладення відповідного договору про пайову участь, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі).
При цьому частиною дев`ятою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено з 1 січня 2020 року.
Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.
Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні») було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) (абзац другий пункт 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» у такому розмірі та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Отже, у даному випадку обов`язок відповідача як замовника будівництва здійснити оплату пайового внеску у 2020 році визначений безпосередньо приписами пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» .
При цьому господарський суд зазначає, що передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:
- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;
- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» , замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;
- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21 та від 23.05.2024 у справі № 915/149/23.
Як зазначалося вище, будівництво відповідачем об`єкту було розпочато у червні 2016 року, що підтверджується інформацією з акту готовності об`єкта до експлуатації від 05.01.2024 р., та станом на 01.01.2020 такий об`єкт не був введений в експлуатацію, а тому за відсутності укладеного договору про сплату пайової участі у ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» виник обов`язок протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 звернутися до Миколаївської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Так, в даному випадку застосуванню підлягає абзац другий пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» , яким визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником (відповідачем) об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що всупереч вищезазначеним вимогам законодавства, відповідач до Миколаївської міської ради протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 року з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва не звернувся, з огляду на що порядок пайової участі відповідача регулюється саме прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
Верховний Суд у постанові від 07.09.2023 р. у справі № 916/2709/22 зауважив про те, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 132-ІХ та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.
Разом з тим господарський суд зауважує, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 р. зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.07.2022 р. у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22.
За умовами частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Отже, господарський суд погоджується з доводами прокурора про те, що у відповідача як замовника будівництва (відповідач) існує обов`язок перерахувати органу місцевого самоврядування (позивачу) безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. 
Щодо визначення розміру безпідставно збережених відповідачем грошових коштів пайової участі слід зазначити, що в постанові Верховного Суду від 03.12.2024 р. справі № 910/6226/23 наведено правову позицію, що пайовий внесок замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту має розраховуватися саме на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у замовника будівництва обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли орган місцевого самоврядування дізнався про його несплату замовником, оскільки одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються (пункт 8.51); тому суду слід здійснити перевірку розрахунку позивача з врахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які були чинні станом на момент введення спірних об`єктів будівництва до експлуатації (пункт 8.55).
У даному випадку обов`язок відповідача як замовника будівництва здійснити оплату пайового внеску визначений безпосередньо приписами пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими, крім того, визначено, що розмір пайової участі становить 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, у випадку якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом.
Розрахунок розміру пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта проведено на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 05.01.2024, та затверджених Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 02.11.2023 №1010 «Про затвердження показників показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01 жовтня 2022 року)», вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) станом на 01.10.2023 по Миколаївській області складає 21156 грн/кв.м. Враховуючи те, що на дату прийняття об`єкту в експлуатацію (05.01.2024), був чинним наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 02.11.2023 № 1010 «Про затвердження показників показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01 жовтня 2022 року)», то при здійсненні розрахунку розміру пайової участі за вказаним об`єктом будівництва мають бути враховані показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України визначені саме ним.
Відповідно до сертифікату № ІУ123240607403 та п. 6.1 акту готовності об`єкту до експлуатації від 05.01.2024 загальна площа квартир багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону № 71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська в м. Миколаєві складає 3315,9 кв.м.
Так, Управлінням капітального будівництва Миколаївської міської ради здійснено розрахунок величини пайової участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва, згідно якого розмір пайової участі відповідача становить 1403023,60 грн. (3315,9 кв.м х 21156,0 грн. х 2%), де: 3315,9 кв.м – загальна площа квартир будинку; 21156,0 грн. – вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) по Миколаївській області згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 02.11.2023 р. №1010 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України»; 2 % - розмір пайової участі вартості будівництва об`єкту (для житлових будівель).
Відповідний розрахунок розміру пайової участі в розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва по об`єкту «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону № 71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська. Коригування», наданий Миколаївською міською радою листом від 15.08.2025 № 21401/02.02.01-40/18/14/25.
Таким чином, відповідач як замовник будівництва повинен був сплатити кошти пайової участі в сумі 1403023,60 грн. за будівництво об`єкта «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (забудова мікрорайону № 71, ІІІ черга), по вул. Потьомкінська ріг вул. 1 Слобідська. Коригування» саме до введення його в експлуатацію.
Враховуючи, що відповідачем не було виконано свій обов`язок зі сплати органу місцевого самоврядування грошових коштів пайової участі, господарський суд доходить висновку, що позов прокурора підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь Миколаївської міської ради грошових коштів пайової участі у сумі 1403023,60 грн.
Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.
За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Як вже зазначалось вище, у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» обов`язку щодо перерахування коштів пайової участі саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 23.05.2024 у справі № 915/149/23).
Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію правовідносини між сторонами щодо забудови земельної ділянки припиняються.
У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Оскільки замовник будівництва у добровільному порядку не виконав законодавчо визначений обов`язок та, відповідно, самостійно не перерахував кошти пайової участі до дати прийняття спірного об`єкту в експлуатацію, а тому саме з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію замовник без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту. Аналогічна позиція щодо розрахунків застосована в постановах Верховного Суду від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23, від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23.
З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати вартості пайової участі не виконав у встановлений законом строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.
В свою чергу невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несплата відповідачем вартості пайової участі) згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.
Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.
Зокрема, частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.
Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань.
Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобов`язання, встановленні ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абзацу 2 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», щодо здійснення оплати пайового внеску до дати введення об`єкту в експлуатацію, суд вважає, що прокурором цілком правомірно нараховано 3% річних за період з 05.01.2024 року (з моменту введення об`єкту в експлуатацію) по 30.06.2025 року. Дослідивши та перевіривши здійснений прокурором розрахунок суми 3% річних у загальному розмірі 62503,07 грн., суд зазначає, що вказаний розрахунок був здійснений вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. 
Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в сумі 62503,07 грн. 
Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.
З огляду на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом перевірено здійснений прокурором розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату пайового внеску за період з січня 2024 року по червень 2025 року.
Дослідивши та перевіривши здійснений прокурором розрахунок суми інфляційних втрат за період з січень 2024 року – червень 2025 року у розмірі 256380,74 грн. (1403023,60 x 1.18273445 - 1403023,60), судом встановлено, що вказаний розрахунок інфляційних втрат є обґрунтованим із застосуванням вірного сукупного індексу інфляції за вказаний період прострочення. При цьому розрахунок суми інфляційних втрат за несплату пайового внеску відповідачем не оспорено. Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання складає 256380,74 грн.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи надані прокурором докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, від імені якого прокурором пред`явлено позов в інтересах держави, у відповідності зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 20622,88 грн., понесені прокуратурою при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

1. Позов першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до Товариства з додатковою відповідальністю “Миколаївський домобудівельний комбінат” про стягнення 1721907,41 грн. задовольнити.
2. СТЯГНУТИ з Товариства з додатковою відповідальністю “Миколаївський домобудівельний комбінат” (54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 1, код ЄДРПОУ 01273160) на користь Миколаївської міської ради (54005, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, код ЄДРПОУ 26565573) заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва у розмірі 1403023/один мільйон чотириста три тисячі двадцять три/грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 62503/шістдесят дві тисячі п`ятсот три/грн. 07 коп., інфляційні втрати в сумі 256380/двісті п`ятдесят шість тисяч триста вісімдесят/грн. 74 коп.
3. СТЯГНУТИ з Товариства з додатковою відповідальністю “Миколаївський домобудівельний комбінат” (54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 1, код ЄДРПОУ 01273160) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54006, м. Миколаїв, вул. Спаська, 28; код ЄДРПОУ 02910048, р/р UA 748201720343150001000000340, ЄДРПОУ 02910048, Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) витрати по сплаті судового збору в розмірі 20662/двадцять тисяч шістсот шістдесят дві/грн. 88 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 16.06.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та завантаженості судді Ільєвої Л.М., а також у зв`язку з перебуванням судді Ільєвої Л.М. у щорічній відпустці з 04.05.2026 по 08.05.2026 року та у відрядженні 08-09.06.2026 року.

Суддя   Л.М. Ільєва