КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 760/26513/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7439/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Майстренко О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Споживчого товариства «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський», подану від його імені та в його інтересах адвокатом Шнайдером Сергієм Володимировичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року у справі за позовом Споживчого товариства «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року Споживче товариство «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» (далі - СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський») звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості, у якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просило суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» заборгованість по витратам за користування землею, зберігання та утримання гаража, надання експлуатаційних послуг та послуг охорони в сумі 53100 грн. станом на 31.03.2025.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалося на те, що СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» створений з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю; забезпечення захисту прав його членів та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання та використання майна кооперативу.
ОСОБА_1 є власником гаража № НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2006, але при цьому до кооперативу не вступив.
Згідно п. 5.13. Статуту СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський», особи, які відмовились від вступу до членів кооперативу зобов`язані щомісячно компенсувати витрати кооперативу за користування землею, зберігання та утримання гаража, надання експлуатаційних послуг, послуг з охорони, тощо.
Так, відповідач відмовився добровільно і своєчасно в повному обсязі сплачувати витрати на утримання та експлуатацію гаражного комплексу, а тому заборгованість відповідача, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, становить: за 2015 рік 3000 грн., за 2020 рік - 8400 грн., за 2021 рік - 8400 грн., за 2022 рік - 13800 грн., за 2023 рік - 13800 грн., за 2024 рік (станом на 15.08.2024) - 8050 грн.. Заборгованість станом на 50.11.2024 складала 58900 грн. У зв`язку із внесенням ОСОБА_1 суми у розмірі 11550 грн. заборгованість станом на 06.11.2024 складала 47350 грн. 
За період з 06.11.2024 по 31.03.2025 нараховано до сплати 5750 грн., а тому загальна сума заборгованості відповідача становить 53 100 грн.
За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.12.2025 у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно не враховано пояснення позивача щодо наявності рішень загальних зборів кооперативу про встановлення розміру членських внесків, а також положення п. 9.1., 9.2. Статуту. 
Посилається на те, що відповідач не був членом кооперативу у спірний період, а тому для відповідача визначався розмір компенсації за витрати кооперативу за користування землею, зберігання та утримання гаража, надання експлуатаційних послуг, послуг охорони та інше, а не членських внесків.
Вважає необґрунтованими висновки суду про те, що п. 5.13 Статуту, яким встановлено положення про те, що особа, яка відмовилась від вступу до членів кооперативу або була виключена із членів кооперативу, зобов`язана щомісячно компенсувати кооперативу витрати у п`ятикратному розмірі від членських внесків, оскільки даний пункт статуту не суперечить чинному законодавству та є дійсним.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 16.03.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, діяльність позивача регулюється Статутом Споживчого товариства «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський», який затверджений рішенням зборів уповноважених членів кооперативу (протокол № 1 від 21.11.2016) (далі - Статут), копія якого долучена до матеріалів справи.
Відповідно до п. 1.2. Статуту кооператив створений засновниками на добровільних засадах, шляхом об`єднання фізичних осіб, на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності.
Згідно із п.п. 2.1., 3.1. Статуту кооператив є юридичною особою з дати його державної реєстрації, є некомерційною та неприбутковою організацією, згідно з Законом «Про кооперацію». Кооператив створений без мети одержання прибутку, має відокремлене майно, самостійний баланс. Кооператив створений з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю; забезпечення захисту прав його членів та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання та використання майна кооперативу
У п. 5.1. Статуту вказано, що членами кооперативу можуть бути фізичні особи, що досягли 16 річного віку, які є власниками гаража на території кооперативу, або користуються гаражем, але не здійснили його приватизацію, набули право власності на гараж на підставі цивільно-правових угод, отримали у спадщину, тощо.
Порядок прийому у члени кооперативу регулюється п.п. 5.3., 5.4. Статуту згідно змісту яких прийом до членів кооперативу можливий на підставі особистої заяви за рішенням Голови правління або правління, яке затверджується рішенням загальних зборів кооперативу після внесення вступного та пайового внесків в порядку встановленому Статутом.
У п. 5.5. Статуту зазначено, що для кожного нового члену кооперативу рішення Загальних зборів (зборів уповноважених) членів кооперативу, голови правління кооперативу та правління кооперативу є обов`язковим. Такі рішення є обов`язковими і для тих осіб, які відмовились вступати в члени кооперативу.
Згідно п. 5.13. Статуту особи, які відмовились від вступу до членів кооперативу, або були виключені із членів кооперативу, зобов`язані щомісячно компенсувати витрати кооперативу за користування землею, зберігання та утримання гаража, надання експлуатаційних послуг, послуг з охорони та інше у п`ятикратному розмірі від розміру членських внесків, затверджених Загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу та обов`язково виконувати вимоги даного Статуту.
У п. 8.1. Статут вказано, що вищим органом управління кооперативу є Загальні збори (Збори уповноважених) членів кооперативу.
Згідно п.п. 8.2.1., 8.2.11 Статуту до компетенції Загальних зборів членів кооперативу належить затвердження Статуту та прийняття до нього змін; затвердження розміру пайових, вступних, членських та разових внесків.
У п. 8.4. вказано, що рішення Загальних зборів кооперативу (зборів уповноважених) є обов`язковими для всіх членів кооперативу.
Судом першої інстанції на підставі долучених до матеріалів копій документів також було встановлено, що:
- рішенням правління кооперативу (протокол № 2 від 17.03.2014) з 01.07.2015 розмір членського внеску встановлено у сумі 50 гривень за місяць;
- рішенням правління кооперативу (протокол № 5 від 28.12.2016) з 01.01.2017 розмір членського внеску встановлено у сумі 140 гривень за місяць;
- рішенням звітно-виборних загальних зборів членів СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» (протокол №4 від 11.10.2018) розмір членського внеску встановлено в розмірі 140 гривень на місяць з 01.01.2017;
- рішенням правління СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» (протокол №1 від 09.12.2021) з 01.01.2022 розмір членського внеску встановлено у сумі 230 гривень на місяць. 
Згідно копії договору купівлі-продажу гаражного боксу від 01.09.2006, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідач придбав гаражний бокс № НОМЕР_1 , загальною площею 113,30 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в гаражно-будівельному кооперативі «Первомайський».
Окрім цього, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 у спірний період (до 31.03.2025) не був членом СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» і не сплачував членських внесків, за виключенням платежу на суму 11550 грн, проведеного 06.11.2024.
Згідно довідки № 14 від 10.04.2025, позивач обліковує за відповідачем заборгованість по членським внескам, яка нарахована відповідно до п. 5.13. Статуту у п`ятикратному розмірі і станом на 31.03.2025 становить 53100 грн. Вказана заборгованість складається із заборгованості за 2015 рік - 3000 грн, 2020 рік - 8400 грн, 2021 рік - 8400, 2022 рік - 13800 грн, 2023 рік - 13800 грн, 2024 рік - 31.03.2025 - 5700 грн.
Позивачем при обрахунку заборгованості враховано платіж відповідача від 06.11.2024 у сплату внесків у сумі 11550 грн.
Встановивши викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач нормами власного Статуту або рішеннями органів управління не може встановлювати обов`язкових правил поведінки для осіб, які не є членами СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський», а тому безпідставно здійснює нарахування заборгованості для відповідача у п`ятикратному розмірі, виходячи із п. 5.13. Статуту, адже норми законодавства не наділяють органи управління кооперативів встановлювати норми поведінки для не членів кооперативу.
Водночас, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості виходив з того, що до матеріалів справи позивачем було надано лише одне рішення загальних зборів членів кооперативу (рішення звітно-виборних загальних зборів членів СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» (протокол № 4 від 11.10.2018)), відповідно до якого розмір членського внеску встановлено в розмірі 140 гривень на місяць з 01.01.2017. Доказів визначення загальними зборами СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» розміру членського внеску у 2015 році та після 2018 року позивач до суду не надав. Отже, розрахунок заборгованості відповідача може бути проведений виходячи із суми щомісячного членського внеску у розмірі 140 грн, який встановлений загальними зборами членів кооперативу з 01.01.2017.
При цьому, суд першої інстанції виснував, що рішення правління позивача, щодо визначення розміру внесків є нікчемними в силу положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про кооперацію», так як прийняті за межами повноважень відповідного органу управління та всупереч приписам ст. 15 Закону України «Про кооперацію».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначено Законом України «Про кооперацію» від 10.07.2003 № 1087-IV.
У ст. 1 Закону вказано, що кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооперативна організація - кооператив або кооперативне об`єднання; кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу; членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання. Членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання.
Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 6 Закону України «Про кооперацію» відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Права учасників (членів) кооперативу та його статутних органів, визначені законом, не можуть бути звужені (обмежені) установчими документами кооперативу, рішеннями його статутних органів чи правочинами між кооперативом та його учасниками (членами). Положення установчих документів кооперативу, рішення його статутних органів чи правочини між кооперативом та його учасниками (членами), які звужують (обмежують) права учасників (членів) кооперативу, визначені законом, є нікчемними.
Згідно ст. 7 Закону України «Про кооперацію» кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників
У ст. 8 Закону України «Про кооперацію» вказано, що Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.
Згідно ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.
Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків. Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів.
У ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вказано, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу, зокрема, належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв.
Статутом СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» визначено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори (збори уповноважених) членів кооперативу. Виконавчим органом управління кооперативу є голова правління та правління кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу, зокрема, але не виключно, належить: затвердження розміру пайових, вступних, членських та разових внесків (п. 7.2., 7.3., 8.2.11 Статуту).
Водночас, керівництво поточною діяльністю кооперативу здійснює правління, яке має право приймати рішення з усіх питань діяльності кооперативу. Правління є виконавчим органом кооперативу і підзвітне загальним зборам (зборам уповноважених) членів кооперативу (п . 9.1. Статуту).
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що до повноважень загальних зборів (зборів уповноважених) належить прийняття рішень щодо діяльності кооперативу, зокрема затвердження розміру пайових, вступних, членських та разових внесків. Натомість правління є виконавчим органом кооперативу, яке керує поточною діяльністю кооперативу.
Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції, що рішення правління СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський», щодо визначення розміру внесків є нікчемними в силу положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про кооперацію», так як прийняті за межами повноважень відповідного органу управління та всупереч приписам ст. 15 Закону України «Про кооперацію».
Посилання позивача на те, що з 2019 року по теперішній час не могли бути проведені загальні збори членів кооперативу, а тому рішення про затвердження розмірів внесків були прийняті зборами правління кооперативу, з огляду на введення в дію на території України карантину та воєнного стану, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать ст. 15 Закону України «Про кооперацію» та статуту СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський», якими безальтернативно визначено, що рішення про затвердження внесків приймається загальними зборами кооперативу.
При цьому, матеріали справи не містять рішення загальних зборів кооперативу, яким було б делеговано правлінню приймати рішення про зміну розміру членських та інших внесків.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
У цій справі, як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 , у спірний період, не був членом СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський». Разом з цим, ОСОБА_1 , володіючи гаражним боксом, не заперечував проти наявності у нього обов`язку нести витрати, пов`язані з обслуговуванням території, де знаходиться його майно у вигляді компенсації витрат. 
Водночас, ОСОБА_1 заперечував проти того, що витрати підлягають сплаті у п`ятикратному розмірі від членських внесків.
Так, п. 5.13 Статуту встановлено, що особи, які відмовились від вступу до членів кооперативу, або були виключені із членів кооперативу, зобов`язані щомісячно компенсувати витрати кооперативу за користування землею, зберіганню та утриманню гаража, надання експлуатаційних послуг, послуг охорони та інше у п`ятикратному розмірі від розміру членських внесків, затверджених загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу для членів ГБК «Первомайський» та обов`язково виконувати вимоги даного статуту, з такою особою можуть бути укладені цивільно-правові договори на такі витрати.
Як убачається з матеріалів справи, договору щодо оплати витрат між СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» та ОСОБА_1 укладено не було. В матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 відмовився від вступу до кооперативу або був виключений із нього.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у тій частині, що діяльність кооперативних об`єднань характеризується добровільністю членства в них та обов`язковість приписів статуту кооперативу та рішень його органів виключно для членів кооперативу.
Апеляційний суд зауважує про те, що статут регламентує правовий статус юридичної особи, її внутрішню структуру, органи управління та діяльність і є обов`язковим для всіх учасників. Статут діє в межах конкретної юридичної особи відповідно до чинного законодавства. Тобто, регулює відносини між гаражним кооперативом та його членами, натомість його положення не створюють юридичних наслідків для осіб, які не виявили бажання вступити в кооператив, тому такі відносини не є кооперативними по своїй суті.
Положення Закону України «Про кооперацію» не регулюють відносини між кооперативом та особою, яка не є членом кооперативу.
Таким чином, положення 5.13 Статуту, у спірний період не могли поширюватися на ОСОБА_1 , який не був членом кооперативу, а відтак вимога про сплату витрат у п`ятикратному розмірі членських внесків, не могла поширюватися на останнього.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким у колегії суддів відсутні підстави не погодитись, що заборгованість ОСОБА_1 перед СТ «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» відсутня, оскільки така заборгованість була погашена відповідачем у листопаді 2024 року, а нарахування витрат у п`ятикратному розмірі членських внесків є безпідставним.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Споживчого товариства «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський», подану від його імені та в його інтересах адвокатом Шнайдером Сергієм Володимировичем - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року у справі за позовом Споживчого товариства «Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова