Єдиний унікальний номер №943/95/26 
Провадження №1-кп/943/96/2026 
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю серетаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю потерпілого ОСОБА_4 та його представника – адвоката ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника – адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську кримінальне провадження №12025141210000476 від 31.10.2025 року про обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Устя, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , неодруженого, солдата військової служби за призовом під час мобілізації, раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 289 КК України, - 
в с т а н о в и в :
31.10.2025 близько 18.30 год. військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись на автодорозі неподалік с. Петричі Золочівського району Львівської області, близько 300 метрах від залізничного переїзду, подав жест рукою водію автомобіля марки «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , який рухався у його напрямку, зупинити автомобіль, що останній і зробив.
У подальшому, перебуваючи у вказаному місці, на ґрунті виниклих неприязних відносин між ОСОБА_6 та незнайомим йому ОСОБА_4 , що підвозив на вказаному транспортному засобі ОСОБА_8 , яка була його ( ОСОБА_6 ) співмешканкою, де в ході словесного конфлікту ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, спричинив лезом мисливського ножа чорного кольору марки «Columbia», який тримав в правій руці, технічні пошкодження вказаним ножем, розбивши переднє та заднє вітрові вікна. 
В той час, як ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відбігли на безпечну відстань від автомобіля, злякавшись дій вчинюваного ОСОБА_6 , останній реалізуючи виниклий намір на заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_2 , який покинув водій ОСОБА_4 , залишивши ключі у замку запалювання автомобіля, сів на сидіння водія та завів автомобіль, тим самим незаконно заволодівши вказаним автомобілем, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 . 
У подальшому, ОСОБА_6 , проїхавши близько 300-400 метрів автодорогою у напрямку до с. Утішків Золочівського району Львівської області, покинув його на польовій дорозі між с. Утішків та с. Петричі Золочівського району Львівської області, де вказаний автомобіль був виявлений працівниками поліції.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , які виразились незаконному заволодінні транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_2 , потерпілому ОСОБА_4 завдано матеріальні збитки на суму 71485,91 грн.
Таким чином,  ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Крім того, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_6 , не маючи відповідного дозволу на носіння холодної зброї, в першій декаді травня 2025 року, точної дати слідством не встановлено, перебуваючи в с. Старичі Яворівського району Львівської області, у невстановленої слідством особи придбав мисливський ніж чорного кольору марки «Columbia», який носив при собі до 31.10.2025.
Так, 31.10.2025 близько 18.30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись на автодорозі неподалік с. Петричі Золочівського району Львівської області, близько 300 метрах від залізничного переїзду, подав жест рукою водію автомобіля марки «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , який рухався у його напрямку, зупинити автомобіль, що останній і зробив.
У подальшому, перебуваючи у вказаному місці, на ґрунті виниклих неприязних відносин між ОСОБА_6 та незнайомим йому ОСОБА_4 , що підвозив на вказаному транспортному засобі ОСОБА_8 , яка була його ( ОСОБА_6 ) співмешканкою, де в ході словесного конфлікту ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, спричинив лезом мисливського ножа чорного кольору марки «Columbia», який тримав в правій руці, технічні пошкодження вказаним ножем, розбивши переднє та заднє вітрові вікна. 
В той час, як ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відбігли на безпечну відстань від автомобіля, злякавшись дій вчинюваного ОСОБА_6 , останній реалізуючи виниклий намір на заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_2 , який покинув водій ОСОБА_4 , залишивши ключі у замку запалювання автомобіля, сів на сидіння водія та завів автомобіль, тим самим незаконно заволодівши вказаним автомобілем, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 . 
У подальшому, ОСОБА_6 , проїхавши близько 300-400 метрів автодорогою у напрямку до с. Утішків Золочівського району Львівської області, покинув його на польовій дорозі між с. Утішків та с. Петричі Золочівського району Львівської області, де вказаний автомобіль був виявлений працівниками поліції.
Тоді ж, 31.10.2025 в період часу з 22.15. год. до 22.33 год. на узбіччі поблизу домоволодіння по вул. Польова, 57 с. Петричі Золочівського району Львівської області слідчим слідчого відділення Золочівського РВП ГУНП у Львівській області проведено огляд місця події, в ході якого у ОСОБА_6 вилучено мисливський ніж чорного кольору марки «Columbia», який належить до категорії холодної зброї колюче-ріжучої дії, виготовлений промисловим способом.
Таким чином,  ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному носінні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши розуміння ним пред`явленого обвинувачення та не оспорив наведених в обвинувальному акті фактичних обставин правопорушень, пояснивши, що дійсно в жовтні 2025 року він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, їхав на велосипеді по автодорозі в с. Петричі Золочівського району Львівської області, де побачивши потерпілого ОСОБА_4 із його співмешканкою в автомобілі потерпілого марки «ВАЗ 21093», після чого у нього виник словесний конфлікт із потерпілим ОСОБА_9 через ревнощі до співмешканки, внаслідок якого він заволодів указаним автомобілем потерпілого, самовільно проїхавши ним близько 300-400 метрів, після чого взяв із собою ключі від указаного автомобля та пішов додому, де його ввечері того ж дня затримали працівники поліції, які також в ході обшуку вилучили в нього мисливський ніж, який він носив із собою, що є холодною зброєю, чого він не заперечує. У вчиненому ОСОБА_6 щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати, оскільки усвідомив скоєне та зробив для себе відповідні висновки, запевнивши суд, що більше такого не повториться. Кірм того, він повідомив, що в даний час примирився із потерпілим ОСОБА_9 та уклав із ним угоду про примирення, яку підтримує повністю.
Ураховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, ним, як і іншими учасниками судового провадження не оспорюються обставини, викладені в обвинувальному акті та судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення його у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого  ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень доведена повністю. Відтак, суд вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 263 КК України, оскільки він вищевказаними своїми діями вчинив незаконне носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, а також за ч. 1 ст. 289 КК України, оскільки  ОСОБА_6 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим (за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 289 КК України), у відповідності до статті 12 КК України, є нетяжкими злочинами.
Разом із тим, судом встановлено, що під час судового розгляду кримінального провадження, зокрема, 18 травня 2026 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6  у кримінальному провадження №12025141210000476 від 31 жовтня 2025 року в частині обвинувачення його за ч. 1 ст. 289 КК України, відповідно до вимог статті 471 КПК України, укладено угоду про примирення, згідно якої сторони досягли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 289 КК України та призначення узгодженого покарання в межах санкції даної норми, а саме: у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання за дане правопорушення із випробуванням строком на 1 рік. Крім того, оскільки вказаним кримінальними правопорушенням завдано матеріальної (майнової) та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_4 , а тому сторони досягли порозуміння в тому, що ОСОБА_6 , у разі засудження його за результатами розгляду даної кримінальної справи, зобов?язується у термін до 01.03.2027 поетапно (кількома окремими платежами) викупити у ОСОБА_4 належний останньому автомобіль марки ВАЗ моделі 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за фіксованою згідно даної угоди ціною в розмірі 80 (вісімдесять) тисяч гривень, та провести його перереєстрацію на себе за власний кошт. У свою чергу ОСОБА_4 зобов?язується підписати договір купівлі-продажу даного автомобіля в місяць отримання останнього платежу із зазначеної вище загальної вартості автомобіля.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.
Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. 
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник – адвокат ОСОБА_7 просили суд затвердити угоду про примирення та призначити ОСОБА_6 узгоджений у ній вид покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, повідомив про добровільне укладення ним угоди із потерпілим ОСОБА_4 і те, що здатний реально виконати взяті на себе зобов`язання.
Потерпілий ОСОБА_4 та його представник – адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні також просили суд затвердити угоду про примирення, оскільки вона укладена сторонами добровільно, яка відповідає вимогам КК та КПК України, а також інтересам сторін за цією угодою.
Проти задоволення поданої угоди про примирення в судовому засіданні не заперечив прокурор ОСОБА_3 , вказавши на наявність правових підстав для її затвердження судом та просив призначити ОСОБА_6 узгоджений в угоді вид покарання, а також визнати його винним та призначити окремо покарання за ч. 2 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання за дані правопорушення із випробуванням. Крім того, прокурор просив вирішити питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат на залучення експерта у даному кримінальному провадженні.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Більше того, судом не встановлено процесуальних підстав для відмови в затвердженні угоди, перелік яких, згідно ч. 7 ст. 474 КПК України, є вичерпним.
Разом із тим, суд вважає, що дана угода про примирення між обвинуваченим та потерпілим не суперечить інтересам суспільства, оскільки у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів учасників примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469, п. 7 ст. 474 КПК України, угода відповідає санкції ч. 1 ст. 289 КК України, у якій обвинувачується ОСОБА_6 . Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 із призначенням обвинуваченому узгодженого сторонами кримінального провадження виду і розміру покарання та інших заходів, передбачених вказаною угодою.
Частиною другою статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи  ОСОБА_6 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним діянь, які є нетяжкими злочинами, їх наслідки, фактичні обставини кримінального провадження, мотиви та форму вини, обстановку вчинення злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем свого проживання, на обліках лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває. У вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочинів, що їх суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до вимог ст. 66 КК України. Обставиною, яка обтяжує покарання  ОСОБА_6 , у відповідності до п. 13 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відтак, ураховуючи наведене, суд вважає, що покарання обвинуваченому  ОСОБА_6 слід обрати у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 263 КК України, що буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових правопорушень.
Крім того, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджений сторонами кримінального провадження в угоді про примирення від 18.05.2026 року вид і розмір покарання за ч. 1 ст. 289 КК України, зокрема у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Разом із тим, згідно частини першої статті 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відтак, ураховуючи наведене, оскільки обвинуваченому  ОСОБА_6 судом призначено покарання окремо за кожне із двох злочинів, а тому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України йому слід призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (ч. 1 ст. 289 та ч. 2 ст. 263 КК України), шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на певний строк, що буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових правопорушень.
Разом із тим, виходячи з принципів гуманізації та індивідуалізації покарання, судом враховується особа обвинуваченого  ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та наявність однієї обтяжуючої покарання обставини, а тому приходить до висновку про застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та з іспитовим строком, оскільки виправлення і перевиховання  ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому останнього слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі вимог ст. 75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені положеннями ст. 76 КК України, яке, на думку суду, буде справедливе, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов не заявлений. 
Процесуальні витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із проведенням судових експертиз, що становить загальний розмір 17 382,30 грн., підлягають стягненню із обвинуваченого в дохід держави, що відповідає положенню ст. 124 КПК України.
Також суд вважає, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 03.11.2025 року на речові докази в цьому кримінальному провадженні, слід скасувати, що відповідає положенню ч. 4 ст. 174 КПК України, у зв`язку з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.
Крім того, в силу приписів ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування. 
Як убачається із матеріалів провадження, що обвинувачений  ОСОБА_6 перебуває під вартою із 31 жовтня 2025 року до цього часу, що є суттєвим аспектом процесуального покарання, яке вже саме по собі має вагомий вплив на обвинуваченого, що впливає на призначення йому покарання та застосування вимог ст. 75 КК України.
Відтак, суд вважає, що на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, слід зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, із 31 жовтня 2025 року по день ухвалення вироку (22 травня 2026 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Разом із тим, судом встановлено, що ухвалою суду від 22.05.2026 року задоволено клопотання прокурора та на підставі ч. 5 ст. 401 КК України звільнено обвинуваченого  ОСОБА_6  від кримінальної відповідальності в частині обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у зв`язку із його добровільним продовженням проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_4 .
Отже, ураховуючи все вищевикладене, суд приходить до переконання, що застосований у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого  ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою Буського районного суду Львівської області від 27 березня 2026 року строком на 60 днів (до 25.05.2026), слід скасувати, звільнивши обвинуваченого  ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395, 469, 472, 474, 475, 615 КПК України, суд, - 

у х в а л и в :
затвердити угоду про примирення, укладену 18 травня 2026 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6  у кримінальному провадження №12025141210000476 від 31 жовтня 2025 року в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 289 КК України.
ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, призначивши йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6  остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6  від відбування покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_6  такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.
Іспитовий строк обвинуваченому  ОСОБА_10 рахувати з моменту проголошення цього вироку.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, із 31 жовтня 2025 року по 22 травня 2026 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Скасувати обраний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, звільнивши його з-під варти у залі суду негайно. 
Речові докази:
- транспортний засіб марки «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2 , який передано на зберігання до ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області, - повернути потерпілому ОСОБА_4 ;
- свідоцтво серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , що упаковано в спецпакет №WAR1112313, - повернути потерпілому ОСОБА_4 ;
- велосипед чорного кольору марки «Дорожник», який передано на зберігання до ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області, - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ;
- мобільний телефон марки «Redmi» чорного кольору в чохлі фіолетового кольору із SIM карткою, упакований в сейфпакет №WAR1281789, - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ;
- в?язку ключів у кількості три штуки, один карабін, магнітний ключ, брелок чорного кольору із написом «TOYOTA», які упаковано в сейфпакет WAR1112302, - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ;
- бушлат піксельний із нашивкою «Здебський», упакований в сейфпакет QYH0096114, - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ;
- змив на ватну паличку із зовнішньої сторони ручки відкривання водійської дверки автомобіля «ВАЗ 21093»; змив на ватну паличку з чохла керма, чорного кольору автомобіля; змив виявленої речовини бурого кольору (РБК) з чохла чорного кольору, в нижній ділянці керма автомобіля; змив виявленої речовини бурого кольору (РБК) з пластикового елементу між передніми сидіннями автомобіля, які упаковано в паперовий конверт «Національна поліція України», - залишити в матеріалах провадження;
- два сліди папілярних візерунків ПЛС, виявлених на зовнішній стороні скла водійських дверей автомобіля, які нанесено на додаток до протоколу ОМП «Таблиця №1», що упаковані в спецпакет WAR1281787, - залишити в матеріалах провадження;
- металевий предмет, схожий на ніж чорного кольору із надписом на лезу «Columbia», який упаковано в сейфпакет WAR1281789, - знищити; 
- два диски DVD-R без маркування та CD-R торгівельної марки «FIESTA» із аудіозаписами та відеозаписами подій за 31.10.2025 року, що зберігаються в опечатаних конвертах на окремих аркушах матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах провадження.
Стягнути із  ОСОБА_6  на користь держави витрати за проведення судових експертиз на загальну суму в розмірі 17 382,30 грн. (сімнадцять тисяч триста вісімдесять дві гривні 30 копійок). 
Скасувати арешт майна, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 03.11.2025 року.
Копію цього вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. 
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя 	ОСОБА_1