ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

20 травня 2026 року	Справа №160/22525/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пр.Науки, буд.112, м.Дніпро, 49107, код ЄДРПОУ 33339119) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

установив:

04 серпня 2025 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у невнесенні змін до актових записів цивільного стану стосовно громадянина ОСОБА_1 щодо його національності з «українець» на «німець»;
- зобов`язати Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести в особливі відмітки відомостей про національність громадянина ОСОБА_1 «німець» до актового запису цивільного стану про народження № 11 від 02.06.1972 року, складеного Башмачанською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області;
- зобов`язати Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести в особливі відмітки відомостей про національність громадянина ОСОБА_1 «німець» до актового запису цивільного стану про народження сина № 915 від 19.10.1999 року на громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської ради м. Дніпропетровська;
- зобов`язати Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести в особливі відмітки відомостей про національність громадянина ОСОБА_1 «німець» до актового запису цивільного стану про народження сина № 313 від 20.02.2008 року на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що у 2025 році звернувся до ДРАЦС із заявою про внесення змін до актового запису про своє народження та записів про народження своїх синів, щоб зазначити його національність як «німець». Попри подані докази, орган ДРАЦС відмовив у внесенні змін. Позивач вважає протиправною бездіяльністю, яка порушує його право на вільний вибір гарантоване Конституцією України, Цивільним кодексом, Законом «Про національні меншини в Україні» та міжнародними актами, у зв`язку з чим він просить суд визнати таку бездіяльність протиправною та зобов`язати відповідача внести відповідні зміни до актових записів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відзиву на позовну заяву відповідач не надав.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Суд встановив, що позивач - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько ОСОБА_4 за національністю німець. Мати ОСОБА_5 за національністю українка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Позивач документований паспортом громадянина України Серії НОМЕР_3 .
Суд встановив, що позивач є батьком двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , факт народження якого підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 19.10.1999 Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 915, а також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 20.02.2008 Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 313.
28 лютого 2025 року позивач звернувся до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою, в кій просив внести до актового запису про народження гр. ОСОБА_1 , складеного 02 червня 1972 року Башмачанською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в книзі актів про народження за № 11, зміни про його національність, а саме: вказати, що він «німець», оскільки в свідоцтві про його народження Серія НОМЕР_2 від 02.06.1972 року національність його батька зазначено «німець». Також просить внести до актового запису про одруження гр. ОСОБА_1 , складеного 28 листопада 1998 року Башмачанською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в книзі реєстрації актів про одруження за № 6, зміни та вказати в графі національність, що він «німець». Просить також внести зміни до актових записів про народження дітей гр. ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 915, складений Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської ради м. Дніпропетровська) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 313, складений Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області) та вказати, що національність їх батька «німець».
Листом від 14.03.2025р. №690/31-30-26 відповідач повідомив позивача про таке: B 1972 актовому записі про народження національність дітей не зазначалась, у році бланки актових записів містили лише національність батьків дитини, необхідно зауважити, що на час складення актового запису про шлюб у 1998 році, національність нареченого не було зазначено (при реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , було пред`явлено паспорт отриманий 19.11.1998 року, в якому було відсутні дані про національність). При цьому слід зазначити, що у роки СРСР, з моменту народження людини, дані про її стнічну (в кровному, тобто — біологічному расовому сенсі) належність заносились в його персональні дані - актові записи, складені органами реєстрації актів цивільного стану і далі. В «картку персонального обліку» МВС – на основі «національності його батьків». По досягненню громадянином СРСР віку 16 років йому видавався паспорт, куди вносилась «національність». В разі, коли «національність» батька і матері відрізнялись, паспортні органи МВС робили вибір, як правило на користь національності батька. Починаючи з 1975 року (паспортна реформа СРСР) громадянин сам мав право обирати між національністю батька та матері. Але цей вибір, відповідно до «Закону про паспорти ОСОБА_6 », він мав робити тільки один раз -- при отриманні ним першого громадянського паспорта СРСР, тобто при досягненні «повноліття» в 16 років. Крім цього в період 02.01.1992 року по 27.01.1999 року діяв Указ Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого : « Національність може бути змінена особами, які при досягненні 16- річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажають змінити її відповідно до національності другого з батьків ». Тому, щодо встановлення національності, повідомляємо наступне: Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992року (зі змінами), громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність, але - Постановою Верховної Ради № 3423 -XII про нову редакцію Положення про паспорт громадянина України не значиться графа національність, Указ Президента України №70/99 від 27.01.1999р. скасовує Указ № 24 від 31.12.1991 р., в якому визначалося порядок зміни національності. Згідно «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 за № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793», зі змінами, не передбачено порядок зміни чи встановлення факту національності відділами державної реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, заява щодо внесення змін до актового запису про народження №11 від 02 червня 1972 року відносно ОСОБА_1 , вказавши національність «німець», не може бути виконана .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням та припиненням їхньої дії, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регламентовані Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року № 2398-VI.
Частина перша статті 6 вказаного закону передбачає, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, їх поновлюють та припиняють їхню дію; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
Разом з цим, повноважень щодо внесення в особливі відмітки відомостей про національність громадянина законодавство та вказаний закон не містить.
Внесення змін до записів актів цивільного стану регулюється також Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила).
Суд зазначає що вказані Правила також не передбачають внесення в особливі відмітки відомостей чи інший спосіб фіксації або змін даних про національність громадянина, 
Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» від, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.
Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.
Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.
Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.
Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.
Такі висновки зробила Велика Палата ВС у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 (провадження № 14-215цс19).
Отже, питання зміни національності громадянами України раніше регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності». Однак він втратив чинність 27 січня 1999 року. Натомість чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про народження національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб.
Позивач посилається також на те, що порушується його право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.
Проте, як суд вже зазначав, згідно з практикою ВП ВС чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».
Також позивач вказує, що таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Відповідно до статті 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, ратифікованої Законом України від 09.12.1997 р. № 703/97-ВР кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.
З цього приводу суд зазначає, що саме фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.
Відтак, порушення права позивача немає, оскільки здійснення його права є актом його особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою, яка вказане питання не ставить у залежність від власних рішень та не потребує відповідного підтвердження з боку держави в особі її органів.
При цьому, як суд вже зазначав, відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. 
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 139, 257, 258, 262, 246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пр.Науки, буд.112, м.Дніпро, 49107, код ЄДРПОУ 33339119) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко