Справа № 638/590/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Каліберди В.А.,
за участю секретаря судового засідання Коломієць Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова, Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу
В С Т А Н О В И В:
До Краснокутського районного суду Харківської області 02 квітня 2026 року за підсудністю згідно ухвали Богодухівського районного суду Харківської області від 11 березня 2026 року надійшла цивільна справа №638/590/26 за заявою ОСОБА_1 , в якій заявниця просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2014 року по теперішній час.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 25 квітня 2014 року по 2022 рік ОСОБА_1 з ОСОБА_2 постійно проживали однією сім`єю в селі Пархомівка Богодухівського району Харківської області. У 2022 році переїхали до м. Харків, де проживали за адресою: АДРЕСА_1 .
Протягом усього спільного проживання були пов`язані спільним побутом: заявниця працювала сиділкою, ОСОБА_2 - будівельником. Усі зароблені кошти складали для спільного бюджету та витрачали на спільні потреби. Вели господарство, спільно готували їжу, вирощували городину, утримували живність, робили ремонти, дбали про будинок та облаштування побуту. Вказала, що, оскільки вони разом мешкали більше 10 років, то у спільній власності майже все майно було придбане під час спільного проживання: це посуд, предмети побуту, робочий інструмент, одяг, телевізор та мобільні телефони. Інколи з`являлися борги, які виплачували удвох, бо не вважали, що окремо повинні вирішувати такі питання.
ОСОБА_1 зазначила, що спільних дітей у них не було, однак ОСОБА_2 проявляв турботу та увагу до її доньки, 1998 року народження, яка ставилася до нього, як до рідного батька. Проводили разом свята, дозвілля, вели спільне сімейне життя, були наміри зареєструвати шлюб.
ОСОБА_2 втратив паспорт, через що вони не могли одружитися. Для отримання нового паспорту довелося звертатися до військкомату. 04.02.2025 року ОСОБА_2 мобілізували до лав Збройних сил України: спочатку у військову частину НОМЕР_1 , пізніше - у військову частину НОМЕР_2 .
Під час проходження служби ОСОБА_2 написав особисте розпорядження, де записав ОСОБА_1 як отримувача, та зазначив спільну адресу: АДРЕСА_1 .
Під час виконання військових обов`язків ОСОБА_2 зник безвісти 21.06.2025 року. 25 червня 2025 року ОСОБА_1 отримала «сповіщення сім`ї», що ОСОБА_3 зник безвісти. Звернення до командування військової частини та ІНФОРМАЦІЯ_4 ігноруються з посиланням на те, що заявниця не має статусу дружина.
02.07.2025 за заявою ОСОБА_1 поліцією було зареєстроване кримінальне провадження №12025221130001112 щодо зникнення безвісти ОСОБА_2 .
Факт спільного проживання підтверджують свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Зазначила, що з 2014 року по теперішній час ні заявниця, ні ОСОБА_2 не мали зареєстрованого шлюбу з іншими особами.
Встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу необхідне заявниці для реалізації соціально-економічних прав, у тому числі щодо отримання відповідних соціальних виплат, компенсацій, пільг, а також для оформлення статусу члена сім`ї безвісті зниклого військовослужбовця, що надасть можливість безперешкодно займатися розшуком чоловіка. На підставі вищевикладеного, просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2014 року по теперішній час.
Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, причину неявки суд не повідомив, хоча викликався своєчасно та належним чином.
Від представника заінтересованої особи - Управління соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова 06 травня 2026 року на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких начальник управління Калюжна Л. просить суд розглянути справу за відсутності представника Управління. Зазначила, що за результатами перевірки наявних баз даних та реєстрів Управління встановлено, що гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 на обліку в Управлінні, як отримувачі будь-яких видів соціальної допомоги, пільг або субсидій за вказаною у заяві адресою не перебували та на теперішній час не перебувають. Будь-які відомості щодо фактичного спільного проживання, ведення спільного господарства чи наявності спільного побуту вказаних осіб у матеріалах особових справ Управління відсутні. Управління не має фактичних даних, які могли б підтвердити або спростувати твердження заявниці щодо обставин, викладених в заяві. Просять суд прийняти рішення на підставі всебічного та повного дослідження наявних у справі доказів ( показань свідків, документів), що підтверджують факт спільного проживання та наявність ознак сім`ї, передбачених ст. 3 СК України. 
Заявниця ОСОБА_1 у судовому засіданні на задоволенні заявлених вимог наполягала, просила задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у заяві. 04 травня 2026 року ОСОБА_1 надала до суду заяву про проведення подальших судових засідань без її участі, заяву підтримує та просить її задовольнити.
Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, заслухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, доходить до такого.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Згідно з ч. 1, 2, 7 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Реєстру Краснокутської територіальної громади від 07.07.2025 №2025/009077275.
З пояснень заявниці встановлено, що з 25 квітня 2014 року по 2022 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали однією сім`єю в селі Пархомівка Богодухівського району Харківської області. 
До матеріалів справи додано Акт обстеження депутата Пархомівської сільської ради від 20 серпня 2018 року, згідно якого встановлено, що у будинку по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 , з 25 квітня 2015 року проживає без реєстрації гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . 
У 2022 році, з пояснень заявниці, вони переїхали до м. Харків, де проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки від 03.08.2023 №6327-5002892902 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки №162/72, виданої 20.02.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_5 з 04.02.2025 року по теперішній час.
Як встановлено зі сповіщення сім`ї, виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 25 червня 2025 року за № 4680, адресованого гр. ОСОБА_1 , цивільний чоловік, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оператор 2 взводу протитанкових ракетних комплексів 3 роти протитанкових ракетних комплексів в/ч НОМЕР_2 , зник безвісти 21.06.2025 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Вільне Поле Волноваського району Донецької області.
Згідно Витягу з ЄРДР 02.07.2025 за заявою ОСОБА_1 зареєстроване кримінальне провадження № 12025221130001112 за ч.1 ст.115 КК України щодо зникнення безвісти ОСОБА_2 
ОСОБА_1 до матеріалів заяви додано ксерокопію особистого розпорядження на випадок загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги, складеного 12 травня 2025 року ОСОБА_2 , згідно якого у випадку його загибелі (смерті) одноразову грошову допомогу виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане розпорядження підписане ОСОБА_2 , однак не завірене командиром військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 року №5-рп/99. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.
На підтвердження своїх доводів щодо спільного проживання з ОСОБА_2 . ОСОБА_1 надала письмові пояснення свідків ОСОБА_5 від 27.11.2025 та ОСОБА_6 від 28.11.2025. 
З письмових пояснень ОСОБА_6 : « ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знає з 2014 року, проживали по АДРЕСА_2 , потім переїхали в АДРЕСА_1 . Разом проживали з 2012 року, але не були розписані. З 2021 по 2025 у м. Харкові. У побуті разом жили, виконували разом домашні справи, жили дружно душа в душу. Всім представлялися як подружня пара, чоловік та дружина. Називали одне одного чоловіком та дружиною. Разом святкували, проводили сімейний побут. Мали спільний бюджет, купували одяг, платили за світло, техніку і предмети для дому.».
З письмових пояснень ОСОБА_5 , мед.працівник: «В родинних стосунках не перебуває з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2012 року. Багато бачила їх разом. Проживали у АДРЕСА_2 . Одружені чи ні, на той момент не знала. Під час розмов називали себе чоловіком та дружиною. 2021-2025 рік переїхали жити в м. Харків. Про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не одружені, дізналася у 2023 році, коли ОСОБА_7 запитала про порядок отримання паспорту, оскільки ОСОБА_3 свій паспорт втратив, а вони хочуть одружитися. Сказали, що необхідно звертатися до поліції та військкомату. Під час відновлення паспорту ОСОБА_3 був мобілізований до ЗСУ. Під час спільного проживання в їхніх стосунках не було прояву неодруженої пари, вони мали спільний побут, проблемні питання вирішували разом. Сподівається, що ОСОБА_3 знайдеться і разом відсвяткують їхнє весілля.».
Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові пояснення свідків, судом встановлено, що показання відібрані заявницею самостійно, вони не засвідчені в установленому законом порядку. Окрім того, вказані письмові показання свідків судом не можуть враховуватися як докази по справі та не можуть прирівнюватися до показань свідків як такі, що надавались ними особисто, оскільки відсутнє приведення свідка до присяги, попередження його про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Окрім того, суд не може достовірно встановити, що викладений текст показань свідка виконаний ним особисто.
Відповідно до ст. 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.
Суд зазначає, що ОСОБА_1 не зверталася з вимогою про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а тому долучені до матеріалів справи їхні письмові пояснення суд не може розцінювати як докази та до уваги їх не бере.
З наданих пояснень Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 на обліку в Управлінні, як отримувачі будь-яких видів соціальної допомоги, пільг або субсидій за вказаною у заяві адресою не перебували та на теперішній час не перебувають. Будь-які відомості щодо фактичного спільного проживання, ведення спільного господарства чи наявності спільного побуту вказаних осіб у матеріалах особових справ Управління відсутні.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначила: "Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю".
Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 12.12.2019 року у справі №490/4949/17, від 18.12.2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24.01.2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 09.11.2020 року у справі №757/8786/15-ц та від 03.11.2022 року у справі №361/4744/19.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.
Натомість заявницею ОСОБА_1 у підтвердження факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не надано жодних доказів їхнього спільного відпочинку, спільних фото, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, що могло б свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. 
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання її та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, посилаючись на те, що вони разом проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно купували предмети побуту, дбали про будинок, мали намір одружитися, однак, в підтвердження вказаного, окрім акту обстеження депутата Пархомівської сільської ради від 20 серпня 2018 року, інших доказів заявницею до матеріалів справи надано не було.
За приписами статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.
Аналіз наведених положень закону свідчить, що заявниця повинна довести належними доказами не лише факт спільного проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, а й факт ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Під час судового розгляду ОСОБА_1 не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, тобто наявність сім`ї, зокрема, що заявниця та ОСОБА_2 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні спільного житла, ремонті, вважали себе чоловіком та дружиною, зберігали у спільному житлі переважну більшість своїх речей, сприймали це житло як своє основне, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з ОСОБА_2 . 
Щодо посилання заявниці на те, що вони разом мешкали більше 10 років, все майно у спільній власності придбане під час спільного проживання, ведення спільного сімейного життя, дозвілля, побуту суд відноситься критично, оскільки заявницею не надано доказів у підтвердження вказаного.
При даному розгляді справи обставин, які дали суду змогу стверджувати, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, не було встановлено. Заявницею не була доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин між чоловіком та жінкою, реалізація ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.
Судом не було встановлено спільного проживання заявниці та ОСОБА_2 в період з 2018 року по 2025 рік, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, суду не було надано доказів постійного фактичного мешкання ОСОБА_2 та заявниці за однією адресою: АДРЕСА_1 , збереження ОСОБА_2 у цьому житлі своїх речей, зокрема побутового вжитку, сприйняття ним цього місця проживання як свого основного, доказів ведення спільного побуту, спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільних витрат в інтересах сім`ї, придбання майна для спільного користування, спільної участі в утриманні житла, його ремонті, що ОСОБА_2 вважав себе чоловіком заявниці. Окрім того, заявниця просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2014 року по теперішній час. Однак, як було встановлено судом, ОСОБА_2 зник безвісти 21.06.2025 року. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
А тому, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту спільного проживання заявниці та ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у зазначений ОСОБА_1 період.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 247, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд-
у х в а л и в :
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова, Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Заінтересовані особи:
Управління соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова, ЄДРПОУ: 03196593, адреса місцезнаходження: пр-т Науки, буд. 17-А, м. Харків, 61066;
Міністерство оборони України, ЄДРПОУ: 00034022, адреса місцезнаходження: пр-т Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168.

Суддя  Каліберда В. А.