номер провадження справи 27/17/22 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 Справа № 908/306/22

м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., розглянувши матеріали справи
за позовом: Комунального підприємства “Комфорт” Дніпрорудненської міської ради (вул.. Нижньодніпровська, буд. 6А, офіс 13, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний код юридичної особи 41636720)
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Войнаровського Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 18 241 грн 31 коп.

за участю представників 
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився

Суть спору:

Комунальне підприємство “Комфорт” Дніпрорудненської міської ради звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Войнаровського Володимира Володимировича про стягнення 18 241 грн 31 коп. основного боргу.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2022 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/306/22 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/306/22, присвоєно справі номер провадження 27/17/22. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Визначено відповідачу строк до 22.02.2022 для подання до суду: заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали; для подання відзиву на позов, у порядку ст. 165 ГПК України, із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача (якщо такі докази не надані позивачем) та документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; для подання заперечень на відповідь на відзив (в порядку ст. 167 ГПК України (якщо такі будуть подані)) та документами, що підтверджують надіслання (надання) заперечення і доданих до нього доказів іншим учасникам справи - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.
Запропоновано позивачу в строк до 04.03.2022, у разі отримання від відповідача відзиву на позовну заяву, відповідно до ст. 251 ГПК України направити на адресу відповідача та суду письмову відповідь (пояснення, заперечення) щодо відзиву на позовну заяву, оформлену згідно вимог ст. 166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, докази направлення надати суду.
Ухвалою суду від 07.04.2022 відкладено розгляд справи № 908/306/22 за правилами спрощеного позовного провадження після закінчення строку, на який було введено воєнний стан.
Ухвалою суду від 07.04.2022 визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 14.04.2026.
Пунктом 3 ст. 222 ГПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
14.04.2026 позивач та відповідач у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання, були повідомлені належним чином.
Ухвалою суду від 14.04.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті 13.05.2026.
13.05.2026 розпочато розгляд справи по суті.
Пунктом 3 ст. 222 ГПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
07.04.2026 Комунальним підприємством “Комфорт” Дніпрорудненської міської ради в підсистемі “Електронний суд” сформована заява про розгляд справи за відсутності представника позивача (зареєстрована 07.04.2026 за вх. № 7671/08-08/26), у якій останній просить суд здійснювати розгляд справи № 908/306/22 (в тому числі підготовче засідання 14.04.2026 та наступні засідання) за відсутності представника позивача - Комунального підприємства “Комфорт” Дніпрорудненської міської ради. Зазначає, що позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Войнаровського Володимира Володимировича на користь Комунального підприємства “Комфорт” Дніпрорудненської міської ради суми основного боргу в розмірі 18 241 грн 31 коп. та судових витрат підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином.
Відповідно до відповіді № 2455114 від 13.03.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Фізичної особи-підприємця Войнаровського Володимира Володимировича є: АДРЕСА_1 .
Відповідно до відповіді № 2455163 від 13.03.2026 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, відомості щодо перебування на обліку (реєстрації) в єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та місце реєстрації на підконтрольній Україні території щодо Войнаровського Володимира Володимировича відсутні.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який на даний час продовжено.
Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 “Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”, територія Дніпрорудненської міської територіальної громади є тимчасово окупованою територією з 13.03.2022, на якій тимчасово не функціонує відділення АТ Укрпошта.
Відповідно до ч. 2 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-норталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.
З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.
Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.
При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною “права на суд”, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії.
Враховуючи те, що територія Дніпрорудненської міської територіальної громади є тимчасово окупованою територією з 13.03.2022, на якій тимчасово не функціонує відділення АТ Укрпошта, відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення ухвал суду на сайті Господарського суду Запорізької області.
Судом також враховано, що про хід розгляду справи, дату, час і місце проведення судового засідання у даній справі відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України “Єдиний державний реєстр судових рішень”: //reyestr. court. gov. ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України “Про доступ до судових рішень” № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
З огляду на викладене, повідомлення відповідача через оголошення на сайті Господарського суду Запорізької області, з дотриманням встановлених строків вважається належним повідомленням про час та місце розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.
Суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12 щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Водночас, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України “Про доступ до судових рішень” вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин (названу правову позицію висловлено в численних постановах Верховного Суду, у тому числі від 28.01.2019 у справі №915/1015/16 та від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15).
Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи № 908/1147/20. 
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представників сторін.
Розглянувши матеріали справи та фактичні обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути – визнання права.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір – є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
Договір – це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.
У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
06.08.2018 між Комунальним підприємством “Комфорт” Дніпрорудненської міської ради (далі-Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Войнаровським Володимиром Володимировичем (далі-Замовник) укладено договір № 89 про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів.
Відповідно до п. 1.1 Договору за цим Договором Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати останньому послуги з вивозу твердих побутових відходів 4 класу небезпеки (далі у тексті договору ТПВ) з території Замовника за адресами вул. Героїв Праці 25 м. Дніпрорудне.
Згідно п. 1.2 Договору вартість послуги за даним договором встановлюється відповідно до розрахунку (додаток №1).
Відповідно до п. 2.1 Договору Виконавець зобов`язаний своєчасно вивозити накопичувані в контейнерах ТПВ, згідно графіку затвердженого Дніпрорудненською міською радою.
Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги
здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця
не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим місяцем на підставі рахунку та
акта виконаних робіт (п. 4.1 Договору).
Згідно п. 4.2 Договору акти наданих послуг підписуються, та повертаються Замовником протягом 5-ти календарних днів з моменту їх отримання. У випадку неповернення актів наданих послуг протягом вказаного строку, вони вважаються узгодженими Сторонами та підлягають оплаті.
Відповідно до п. 4.3 Договору Виконавець має право змінювати тарифи на послуги, про що повідомляє Замовника за 10 діб до введення їх в дію. Зміна тарифів оформлюється додатковою угодою підписаною Сторонами. У випадку неповернення підписаної додаткової угоди протягом 10 діб, тарифи вважаються узгодженими Сторонами і підлягають сплаті.
14.05.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 89, відповідно до якої за домовленістю сторін відповідно пункту 4.3 договору та рішення про встановлення тарифів на послуги з вивезення ТПО № 84 Виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради від 07.05.2019 року, внести зміни в договір , а саме в додаток №1 викласти в новій редакції та внести зміни в наступні пункти договору, виклавши їх в наступній редакції: 6.1 Дана угода діє у відповідності зі ст. 631 Цивільного кодексу України з « 01» « травня» 2019 р. до « 17» «липня» 2019 р. і в любому випадку до повного виконання обов`язків по цьому Договору. Інші умови договору залишаються без змін.
01.06.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № 89, відповідно до якої за домовленістю сторін відповідно пункту 4.3 договору та рішення про встановлення тарифів на комунальні послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів № 83 Виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради від 19.05.2020, внесено зміни в договір, а саме виклавши в новій редакції наступні пункти:
Пункт. 1.1 3а цим Договором Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати останньому комунальні послуги з поводження з побутовими відходами (збирання,перевезення,захоронення) за ДК 021:2015 90510000-5 (далі у тексті договору ТПВ) з території Замовника.
Пункт. 1.2 Вартість послуги за даним договором встановлюється відповідно до розрахунку за ціною згідно (додатку №1), відповідно додаток № 1 викласти в новій редакції.
Пункт 6.1 Дана угода діє у відповідності зі ст. 631 Цивільного кодексу України з « 01» «червня» 2020 р. до « 17» «липня» 2020 р і в любому випадку до повного виконання обов`язків по цьому Договору. Інші умови договору залишаються без змін.
Цю угоду складено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу. Один з примірників зберігається у Замовника, другий - у Виконавця додатки до договору є його невід`ємною частиною.
16.08.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду № 4 до Договору № 89, відповідно до якої за домовленістю сторін відповідно пункту 4.3 договору , згідно рішення виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради № 157 від 20.07.2021 про встановлення нових тарифів, внести зміни в договір , а саме виклавши в новій редакції наступні пункти:
Пункт 1.2 Вартість послуги за даним договором встановлюється відповідно до розрахунку за ціною згідно (додатку №1), відповідно додаток №1 викласти в новій редакції.
Пункт 4.3 Виконавець має право змінювати тарифи на послуги після затвердження їх у встановленбму Законом порядку, про що повідомляє Замовника протягом ЗО діб через сайт Дншрорудненської міської ради та шляхом направлення рахунків та актів виконаних робіт за новою ціною . Зміна тарифів вважається узгодженою Сторонами з моменту їх затвердження і підлягають сплаті.
Пункт 6.1 Дана угода діє у відповідності зі ст. 63ї ЦК України з « 01» « серпня» 2021 р. до « 20» «липня» 2026 р. і в любому випадку до повного виконання обов`язків по цьому Договору. Інші умови договору залишаються без змін.
Цю угоду складено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу. Один з примірників зберігається у Замовника, другий - у Виконавця додатки до договору є його невід`ємною частиною.
14.05.2019 відповідачу по справі направлено додаткову угоду № 1, 01.06.2020 направлено додаткову угоду № 3, 28.08.2021 направлено додаткову угоду № 4 про зміну вартості ціни по договору.
Вказані додаткові угоди вручені відповідачу під підпис, але як зазначив позивач не повернуті, хоча сплачувались рахунки за новою вартістю.
Відповідно до умов договору позивач виконав обов`язки зі своєї сторони в повному розмірі, претензій від відповідача на нашу адресу не надходило.
На підставі вказаного Договору позивачем було надано послуги з вивезення та захоронення побутових відходів за заявлений період з грудня 2020 року по грудень 2021 року, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг): № 2949 від 31.12.2020, № 42 від 31.01.2021, № 298 від 28.02.2021, № 557 від 31.03.2021, № 828 від 30.04.2021, № 1065 від 31.05.2021, № 1337 від 30.06.2021, № 1605 від 31.07.2021, № 1874 від 31.08.2021, № 2137 від 30.09.2021, № 2480 від 31.10.2021, № 2662 від 30.11.2021, № 2978 від 31.12.2021.
Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) та рахунки на оплату направлялись на адресу відповідача, але залишилися відповідачем не сплаченими в розмірі 18 241 грн 31 коп.
Не сплачено повністю рахунки: № 2949 за грудень 2020 року на суму 1 390 грн 61 коп. із ПДВ; № 42 за січень 2021 року на суму 1 390 грн 61 коп. із ПДВ; № 298 за лютий 2021 року на суму 1 390 грн 61 коп. із ПДВ; № 557 за березень 2021 року на суму 1 390 грн 61 коп. із ПДВ; № 828 за квітень 2021 року на суму 1 390 грн 61 коп. із ПДВ; № 1065 за травень 2021 року на суму 1 390 грн 61 коп. із ПДВ; № 1337 за червень 2021 року на суму 1 390 грн 61 коп. із ПДВ; № 1605 за липень 2021 року на суму 1 390 грн 61 коп. із ПДВ; № 1874 за серпень 2021 року на суму 1 423 грн 28 коп. із ПДВ; № 2137 за вересень 2021 року на суму 1 423 грн 28 коп. із ПДВ; № 2480 за жовтень 2021 року на суму 1 423 грн 28 коп. із ПДВ; № 2662 за листопад 2021 року на суму 1 423 грн 28 коп. із ПДВ; № 2978 за грудень 2021 року на суму 1 423 грн 28 коп. із ПДВ.
Всього сума боргу склала 18 241 грн 31 коп.
Фактичні обставини справи свідчать, що відповідачем умов Договору належним не виконувались.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача 18 241 грн 31 коп. основного боргу.
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа мас право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані Договором про надання послуг з вивезення та захоронення тверди побутових відходів № 89 від 06.08.2018.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). 
Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За приписами ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за Договором не представив, доводів позивача не спростував, не надав суду доказів відсутності заборгованості перед кредитором у спірних правовідносинах.
18.11.2021 позивачем було направлено відповідачу претензію вих. № 1161/05 від 18.11.2021 з вимогою в термін до 24.11.2021 сплатити заборгованість.
Претензія отримана представником відповідача 22.11.2021 - Чеверда (продавець), про що є відмітка на претензії. Проте залишилася відповідачем без задоволення. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов`язання за Договором, надавши протягом грудня 2020 року – грудень 2021 року відповідачу послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів, що підтверджується долученими до позову актами здачі-приймання (надання послуг) та рахунками, які надсилались відповідачу.
До того ж, суд при розгляді даного спору враховує, що умовами Договору обов`язок відповідача здійснити оплату за надані послуги не пов`язаний із отриманням ним актів чи рахунків, а настає у конкретно визначений термін, а саме – не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця наступного за розрахунковим місяцем.
Відтак, відповідач як добросовісний суб`єкт господарських правовідносин, маючи на меті належним чином виконати своє зобов`язання зі сплати коштів за надані послуги із вивезення та захоронення твердих побутових відходів, будучи обізнаним із узгодженими з позивачем термінами оплати послуг та тарифами, мав дійсну можливість виконати таке зобов`язання у визначений Договором термін.
Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині здійснення розрахунків за надані за Договором послуги, в зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.
Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 18 241 грн 31 коп. зазначено правильно.
За такого, позовні вимоги є обґрунтованими та матеріалами справи підтверджені.
Суд зауважує, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною “права на суд”, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бурдов проти Росії”).
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі “Горнсбі поти Греції” зазначено: “…Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу – у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним – і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог до відповідача.
Відповідач у справі не спростував доводи позивача.
Враховуючи зазначене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 18 241 грн 31 коп.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства “Комфорт” Дніпрорудненської міської ради до Фізичної особи-підприємця Войнаровського Володимира Володимировича задовольнити. 
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Войнаровського Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства “Комфорт” Дніпрорудненської міської ради (вул.. Нижньодніпровська, буд. 6А, офіс 13, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний код юридичної особи 41636720) 18 241 (вісімнадцять тисяч двісті сорок одна) грн 31 коп. основного боргу, 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. судового збору. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 22.05.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.