УХВАЛА

14 травня 2026 року
м. Київ

справа № 711/4315/25
провадження № 61-6466ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 09 січня 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
встановив:
13 квітня 2026 року адвокат Павленко М. В. як представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2026 року у цій справі.
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали, а саме для надіслання на адресу суду касаційної скарги в новій редакції з зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень.
Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2026 року касаційну скаргу адвоката Павленко М. В. як представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2026 року повернуто заявникам.
12 травня 2026 року представник заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Павленко М. В. через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду дві касаційні скарги на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2026 року у цій справі
Оскільки зазначені касаційні скарги є однаковими за змістом, були подані однією особою на одні й ті ж самі судові рішення, Верховний Суд розглядає їх як одну касаційну скаргу, подану представником заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатом Павленко М. В.
Проте касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Адвокат Павленко М. В. у своїй касаційній скарзі хоч і зазначає підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України, проте Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої 
статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої 
статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
Підставою касаційного оскарження додаткового рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 09 січня 2026 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2026 року представник заявників вказує пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року в справі № 922/51/20, від 14 грудня 2021 року в справі № 910/17662/19.
Однак, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, судові рішення 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20 та 14 грудня 2021 року в справі № 910/17662/19 Верховним Судом не ухвалювалися. 
Тобто посилання адвоката Павленко М. В. на неіснуючі постанови Верховного Суду вочевидь не може підтверджувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої 
статті 400 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень
статті 392 ЦПК України, з урахуванням вимог цієї ухвали із уточненням підстав касаційного оскарження та зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, з обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї (цих) підстави (підстав).
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, 
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 09 січня 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2026 року залишити без руху. 
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов