ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2026 р. Справа№ 920/1147/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шаратова Ю.А.
суддів: Скрипки І.М. 
Бестаченко О.Л. 

При секретарі судового засідання Кафлановій А.С. 
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 23.04.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича
на рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 (повний текст складено 09.02.2026)
у справі № 920/1147/25 (суддя Ковтун В.М.)
за позовом Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» 
до Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича 
про стягнення 619 961,65 грн

в с т а н о в и в:

Історія справи. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
Благодійна організація «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» (далі - позивач, БО «БФ ТІМ4ЮА») звернулась до Господарського суду Сумської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича (далі - відповідач, ФОП Бохан П.С.) про стягнення 619 961,65 грн.
Позовні вимоги із посиланням на статтю 1212 Цивільного кодексу України обґрунтовані неповерненням відповідачем авансу після розірвання Договору розробки програмного забезпечення від 17.11.2022 № 2ПЗ.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 27.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.12.2025 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи від 11.12.2025 № 1112/1147 (вх. № 6352 від 11.12.2025).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 позов Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» до Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича про стягнення 619 961,65 грн задоволено частково. 
Стягнуто з ФОП Бохана П.С. на користь БО «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» 368 602,80 грн основної суми боргу, 27 563,13 грн пені, 76 132,85 грн інфляційних втрат, 18 935,08 грн 3 % річних, 5 894,80 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
В інший частині позовних вимог - відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходив з того, що:
1) Технічним завданням (Додаток № 1) до укладеного між сторонами Договору розробки програмного забезпечення від 17.11.2022 № 2ПЗ передбачено створення програмного забезпечення із певними вимогами до нього, тобто певного програмного продукту. Договором чітко визначено порядок поетапної передачі певних частин програмного забезпечення, приймання виконаних робіт, проведення тестування та перевірки виконаних робіт та підписання актів приймання-передачі, попереднє направлення відповідачем повідомлення про готовність (виконання) робіт до приймання-передачі.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази своєчасного повідомлення відповідачем про поетапну передачу обумовлених сторонами робіт, як і докази направлення замовнику результатів робіт кожного етапу та відповідного проміжного акту приймання-передачі виконаних робіт.
2) Відповідач не спростував твердження позивача про неодержання останнім готового програмного забезпечення обумовленого договором. 
3) Твердження відповідача про часткову оплату позивачем виконаних та прийнятих робіт (проміжних редакцій програмного забезпечення) є необґрунтованим, оскільки умовами договору передбачена можливість сплати авансу, а остаточний розрахунок протягом п`яти днів з дати підписання актів про надання послуг.
Однак, у матеріалах справи відсутні докази підписання актів про надання послуг. Водночас, наявна вимога позивача стосовно належного виконання умов договору, в якій БО «БФ ТІМ4ЮА» відмовила ФОП Бохан П.С. у прийнятті робіт за договором, підписанні отриманих актів та оплати рахунків, оскільки останній порушив зобов`язання щодо строків виконання робіт і не передав результати робіт позивачеві.
4) Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2024, залишеним без змін Постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 у справі № 914/2193/23 встановлено преюдиційні факти укладення Договору розробки програмного забезпечення від 17.11.2022 № 2ПЗ, який за своєю правовою природою є договором підряду. А також відсутність належних, допустимих та достовірних доказів реального виконання ФОП Бохан П.С. підрядних робіт та передачі їх результату БО «БФ ТІМ4ЮА» у вигляді програмного забезпечення у встановленому договором порядку. 
5) Суд першої інстанції відхилив довід відповідача про те, що Договір розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17.11.2022 є договором комерційного кредиту, до якого застосовуються положення статей 1054-1056 ЦК України, внаслідок чого він звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України на період дії воєнного стану на підставі норм пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього кодексу.
При цьому, суд першої інстанції, із посиланням на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.09.2023 у справі № 904/2295/22, вказав на те, що норма частини другої статті 625 ЦК України є охоронною та встановлює наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх. У той час коли норми статті 1057 (Комерційний кредит) ЦК України є регулятивними, тобто такими, що дозволяють боржнику правомірно не сплачувати суму коштів. 
І якщо сторони дійшли згоди про продаж товару кредит, то вони мають чітко вказати про це в договорі та вказати період відстрочення або відстрочення платежу. Однак у Договорі розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17.11.2022 не зазначено про погодження умов комерційного кредиту, а позивач стягує безпідставно збережені кошти, коли підстави їх одержання відпали. Отже правомірно застосовує положення частини другої статті 625 ЦК України.
6) Судом першої інстанції здійснено перерахунок пені за період з 02.04.2023 по 02.10.2023, враховуючи 20 відсотків від суми погодинної ставки виконавця - 18,00 доларів США, відповідно до якого розмір пені становить 27 563,13 грн (18,00 х 20 % х 184 дня х 41,6110). Яку й було присуджено до стягнення. 

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги. 
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Фізична особа - підприємець Бохан П.С. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просив:
- скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.12.2025 у справі № 920/1147/25 про відмову в задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи від 11.12.2025 № 1112/1147 (вх. № 6352 від 11.12.2025);
- скасувати рішення Господарського суду Сумської області у справі № 920/1147/25 від 03.02.2026 в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича на користь Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» 368 602,80 грн основної суми боргу, 27 563,13 грн пені, 76 132,85 грн інфляційних втрат, 18 935,08 грн 3 % річних, 5 894,80 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору;
- винести у справі № 920/1147/25 нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
1) Позивач не довів належними і допустимими доказами той факт, що оплати за договором були авансовими.
Адже підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17.11.2022 передбачено лише можливість перерахування замовником суми погодженого авансу. 
БО «БФ ТІМ4ЮА» було здійснено лише одну (першу) оплату із зазначенням у призначені платежу: «виплата авансу за ІТ послуги за договором від 17/11/2022 без ПДВ». А саме, 05.12.2022 на суму 46 541,85 грн.
А рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2024 у справі № 914/2193/23 не підтверджено, що платежі замовника були авансовими. 
2) Копія договору, яку представник позивача додав до позовної заяви не відповідає оригіналу, який був поданий стороною позивача 24.11.2025 та оглянутий судом. 
Зокрема, за твердженням апелянта, у наявних примірниках договору: різне виконання підписів; різне проставлення печаток; розбіжності в оформленні тексту; розбіжності в змісті підпунктів 5.1.2, 5.1.3, 6.1.2. 
3) У рішенні Господарського суду Львівської області від 20.02.2024 у справі № 914/2193/23 чітко зазначено, що у період з 01.03.2023 по 31.03.2023 позивачем (ФОП Боханом П.С.) було завершено роботи зі створення програмного забезпечення та готове програмне забезпечення було передано в хмарний репозиторій замовника. 
4) Відсутня преюдиційність рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2024 у справі № 914/2193/23 щодо наступних обставин.
Оплата проміжних редакцій програмного забезпечення не була предметом розгляду у справі № 914/2193/23, оскільки ФОП Бохан П.С. вважав їх оплаченими.
У справі № 914/2193/23 не досліджувались обставини розробки проміжних редакцій програмного забезпечення та їх передачі за актами приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2022 № 1, від 30.12.2022 № 2, від 31.01.2023 № 3, від 28.02.2023 № 4, від 31.03.2023 № 5.
5) Позивачем не доведений факт усного прохання виконавця (відповідача) про здійснення оплати без рахунку. А два останні платежі мають чіткі посилання на сплату послуг за актами, що, за твердженням відповідача, підтверджує факт того, що замовник (позивач) прийняв послуги виконавця та рішення їх оплатити. 
6) Відсутні правові підстави для односторонньої відмови від договору, передбачені нормами частин другої, третьої статті 849 ЦК України. 
На думку апелянта, через розбіжності в редакціях підпункту 5.1.3 пункту 5.1 копії та оригіналу договору, неможливо визначити строк виконання робіт, що унеможливлює застосування норм частини другої статі 849 ЦК України як підставу для відмови від договору.
Позивачем не надано доказів того, що під час виконання роботи він виявив очевидні факти, що вона не буде виконана належним чином, а він призначав виконавцю строк для усунення недоліків (частина третя статті 849 ЦК України).
ФОП Бохан П.С. вважає, що з огляду на призначення платежу у банківських виписках, замовник відмовитися від договору, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи (частина четверта статті 849 ЦК України). 
7) Стягнення 3 % річних, інфляційних втрат є неправомірним, оскільки Договір розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17.11.2022 є договором комерційного кредиту, до якого застосовуються положення статей 1054-1056 ЦК України. Внаслідок чого виконавець звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України на період дії воєнного стану на підставі норм пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього кодексу.
8) Пункт 9.5 Договору розробки програмного забезпечення від 17.11.2022 № 2ПЗ не містить в собі фрази «за кожен день прострочення виконання», а тому пеня, яка в ньому згадується насправді є штрафом, який за контррозрахунком ФОП Бохана П.С. складає 131,65 грн.
9) Заперечуючи проти ухвали Господарського суду Сумської області від 16.12.2025 у справі № 920/1147/25 про відмову в задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи ФОП Бохан П.С. зазначає, що він висловив сумніви щодо дійсного підписання ним договору та додатків до нього.

Позиція позивача (БО «БФ ТІМ4ЮА») щодо апеляційної скарги 
У відзиві на апеляційну скаргу БО «БФ ТІМ4ЮА», погоджуючись з мотивами оскаржуваного рішення суду, просило останнє залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач, серед іншого, зазначав, що:
- відповідач протягом розгляду справи судом першої інстанції не надав жодного доказу, які свідчать про часткове чи повне виконання договору;
- факт виконання робіт не було доведено ФОП Боханом П.С. й під час розгляду Господарським судом Львівської області та Західним апеляційним господарським судом справи № 914/2193/23;
- БО «БФ ТІМ4ЮА», як відповідач у справі № 914/2193/23 заперечує про факт часткового чи повного виконання робіт відповідачем;
- у справі № 914/2193/23 суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що складені ФОП Боханом П.С. акти № 1, 2, 3, 4, 5 є по суті проміжними, оскільки договором передбачено єдиний акт приймання-передачі робіт, який свідчить про закінчення позивачем створення програмного забезпечення, у якому сторони затвердять готовність програмного забезпечення до використання БО «БФ ТІМ4ЮА», а отже подані виконавцем акти та факт часткової оплати робіт замовником не можуть свідчити та підтверджувати належне виконання позивачем робіт та їх повне приймання замовником. 
- твердження відповідача про часткову оплату позивачем виконаних та прийнятих робіт (проміжних редакцій програмного забезпечення) є необґрунтованим, оскільки умовами договору передбачена можливість сплати авансу, а остаточний розрахунок протягом п`яти днів з дати підписання актів про надання послуг.
Однак, у матеріалах справи відсутні докази підписання актів про надання послуг. Водночас, наявна вимога позивача стосовно належного виконання умов договору, в якій БО «БФ ТІМ4ЮА» відмовила ФОП Бохан П.С. у прийнятті робіт за договором, підписанні отриманих актів та оплати рахунків, оскільки останній порушив зобов`язання щодо строків виконання робіт і не передав результати робіт позивачеві.
- ставлення ФОП Боханом П.С. під сумнів Договору розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17.11.2022 та додатку до нього, є порушення принципу добросовісності, має ознаки зловживанням правом, адже суперечить попередній поведінці відповідача. 
У матеріалах цієї справи, № 920/1147/25, наявна копія позовної заяви ФОП Бохана П.С., що була предметом розгляду у справі № 914/2193/23. До вказаної позовної заяви ФОП Боханом П.С. надано доказ - Договір розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17.11.2022 з Додатком від 17.11.2022 № 1, який досліджувався судами. А в самій позовній заяві ФОП Боханом П.С. було зазначено, що вказаний доказ має силу оригіналу. 
Окрім того, ФОП Боханом П.С. вже як відповідач у справі № 920/1147/25 підтвердив факт, що докази - копії Договору розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17.11.2022 та Додатку від 17.11.2022 № 1, який досліджувався судами у межах справи № 914/2273/23, відповідає його оригіналу. 
БО «БФ ТІМ4ЮА» підтверджує, що копії Договору розробки програмного забезпечення від 17.11.2022 № 2ПЗ та Додатку від 17.11.2022 № 1, надані суду нею як позивачем у справі № 920/1147/25, взяті з матеріалів справи № 914/2273/23.
Позивач зазначає, що під час розгляду справи № 914/2273/23, яка тривала з 19.07.23 по 04.06.24 (майже рік), ФОП Бохан П.С. не ставив під сумнів вказаний договір. Більш того, ФОП Бохан П.С., як позивач у справі № 914/2273/23, використовуючи цей доказ здійснював процесуальну активність, направлену на доведення власної правової позиції.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга (ФОП Бохан П.С.) зареєстрована судом 27.02.2026 за вх. № 09.1.04.5/1226/26.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Шаратова Ю.А., суддів: Скрипки І.М., Бестаченко О.Л., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1147/25.
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича на рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 920/1147/25.
16.03.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 920/1147/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича на рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 у справі № 920/1147/25.
Призначено до розгляду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича на рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 у справі № 920/1147/25.
Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 23.04.2026 о 10:20 в приміщенні Північного апеляційного господарського суду (м. Київ, вул. Шолуденка, 1а, зал судових засідань № 6).
Разом із апеляційною скаргою ФОП Боханом П.С. було подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи від 27.02.2026 (вх. № 09.1-11/636/26) в якому просив суд:
1) Призначити у справі № 920/1147/25 за апеляційною скаргою відповідача - ФОП Бохана П.С. на рішення Господарського суду Сумської області у справі від 03.02.2026 судово-почеркознавчу експертизу.
2) Проведення судово-почеркознавчої експертизи доручити експертам Київського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України.
3) На вирішення експертів поставити наступні питання:
- Чи виконано підпис на договорі розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17 листопада 2022 р. в розділі «Виконавець» на лінії біля слів «Павло БОХАН» особисто Боханом Павлом Сергійовичем чи іншою особою з наслідуванням його підпису?
- Чи виконано підпис на додатку від 17.11.2022 р. № 1 «Технічне завдання на створення програмного забезпечення» до договору розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17 листопада 2022 р. в розділі «Виконавець» на лінії біля слів «Павло БОХАН» особисто Боханом Павлом Сергійовичем чи іншою особою з наслідуванням його підпису?
В обґрунтування вказаного клопотання ФОП Бохан П.С. зазначає, що Договір розробки програмного забезпечення від 17.11.2022 № 2ПЗ та додаток до нього підписані від імені виконавця (Відповідача у даній справі), не самим Відповідачем, а іншою особою.
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволення вищевказаного клопотання ФОП Бохана П.С., про шо постановлено протокольну ухвалу від 23.04.2026, з огляду на наступне.
Частиною третьою статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із частиною п`ятою статті 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, другої статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Згідно із частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
У даному випадку відсутня дійсна потреба у проведенні експертизи, оскільки факт укладання договору між сторонами встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2024 у справі № 914/2193/23 на підставі копії договору наданої самим ФОП Бохан П.С., яка є ідентичною копії поданій у цій справі. А обставини укладання договору від 17.11.2022 № 2ПЗ сторонами у цій справі не заперечуються.
У судовому засіданні представники позивача та відповідача (апелянта) надали усні пояснення. 
Представник позивача просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
17.11.2022 сторони уклали Договір розробки програмного забезпечення № 2ПЗ (далі - Договір).
Згідно із підпунктом 1.1.1 пункту 1 статті 1 Договору на його умовах та положень Технічного завдання (додаток № 1 до цього Договору), Виконавець (відповідач) прийняв на себе зобов`язання за оплату виконати роботи для Замовника (позивача) з розробки програмного забезпечення, а Замовник прийняти результати робіт, які відповідають цьому Договору, та сплатити їх вартість.
Послуги надаються Виконавцем за програмою: Response («Відповідь»), яка затверджена рішенням Замовника від 10.06.2022 у межах реалізації партнерства Замовника з Всесвітньою продовольчою програмою ООН (World Food Program, надалі WFP) відповідно до Угоди № UAEM25 GFA T4UA 01 UACO за рахунок узгодженого з WFP бюджету. 
Відповідно до розділу А Договору сторонами передбачені Договірні дефініції:
Технічне забезпечення - детальний перелік характеристик, функціоналу, можливостей та вимог до якості, висунуті до програмного забезпечення, а також мета та завдання, для яких призначене програмне забезпечення.
Програмне забезпечення - сукупність даних та команд, для функціонування електронно обчислювальних машин (ЕОМ) та інших комп`ютерних засобів з метою отримання певного результату, включаючи підготовчі матеріали, отримані в ході розробки програми для ЕОМ, що породжують нею аудіовізуальні зображення. Для мети цього договору під Програмним забезпеченням визнається продукт, який замовлений Замовником, відповідно до опису, що містить Технічне завдання.
Проміжна редакція Програмного забезпечення - чернеточні версії та об`єктного коду Програмного забезпечення та/або його окремих частин та компонентів, які надаються для проміжної оцінки та перевірки Замовником за результатом закінчення Виконавцем кожної окремої стадії роботи.
Згідно із пунктом 2.1 статті 2 Договору, після завершення робіт зі створення Програмного забезпечення Виконавець зобов`язаний повідомити Замовника про готовність Програмного забезпечення до приймання-передачі, а також передати готове програмне забезпечення в хмарному репозиторії Замовника: https://github.com/team4ua та в робочу версію продукту онлайн: https://www.map.wearehit.org/.
З моменту отримання цього повідомлення Замовник зобов`язаний провести тестування та перевірку Програмного забезпечення протягом розумного строку, але не більше 10 робочих днів від дня фактичного отримання копії Програмного забезпечення.
Виконавець розпочинає виконувати роботи, передбачені цим Договором, одразу після підписання цього Договору (підпункт 5.1.1 пункту 5.1 статті 5 Договору).
Термін виконання робіт та створення кожної проміжної редакції Програмного забезпечення становить 20 робочих днів в місяць, та додатково продовжується на етапі планування розробки нових модулів продукту (підпункт 5.1.2 пугнкту 5.1 Договору).
Загальний термін виконання робіт, який включає в себе проміжну редакцію програмного забезпечення: до 01.04.2023 та додатково погоджується на стратегічному плануванні релізу програмного продукту (підпункт 5.1.3 пункту 5.1 статті 5 Договору).
Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 Договору, Замовник з моменту отримання повідомлення Виконавця про готовність проміжної редакції Програмного забезпечення зобов`язаний негайно провести його тестування та перевірку на предмет відповідності Технічному завданню та меті цього Договору.
Вказане тестування та перевірка здійснюється Замовником протягом розумного строку, однак не більше 10 робочих днів від дня отримання Замовником копії проміжної редакції Програмного забезпечення.
Під час проведення перевірки Замовник вправі задавати будь-які питання, пов`язані з функціонуванням та роботою проміжного Програмного забезпечення. У випадку відсутності у Замовника будь-яких зауважень та претензії до якості або роботи проміжного Програмного забезпечення, Замовник направляє Виконавцю письмове повідомлення про прийняття проміжної редакції Програмного забезпечення, а також, проміжний акт приймання-передачі результату робіт в 2 екземплярах, які повинні бути підписані Замовником (підпункт 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Договору). 
У випадку якщо Замовник протягом строку, встановленого підпунктом 5.2.1 Договору, не прийняв проміжну редакцію Програмного забезпечення та не повідомив Виконавця про будь-які зауваження або претензії, вважається, що у Замовника немає претензії та проміжна редакція Програмного забезпечення прийнята без зауважень з боку Замовника (підпункт 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Договору).
Згідно із підпунктом 5.2.6 пункту 5.2 статті 5 Договору, протягом 3 робочих днів з моменту отримання Виконавцем повідомлення про готовність прийняти проміжну редакцію Програмного забезпечення Виконавець зобов`язаний (1) підписати проміжний акт приймання-передачі виконаних робіт та один екземпляр направити Замовнику; та (2) продовжити виконувати роботи, згідно затвердженого графіку робіт (пп. 5.1.3. Договору).
У випадку, якщо Замовник не затвердив проміжну редакцію програмного забезпечення та не повідомив Виконавця про будь-які претензії, Виконавець має право розірвати цей Договір, на умовах, встановлених цим Договором.
Відповідно до підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 Договору за фактом виконання робіт Виконавець направляє Замовнику акт про надання послуг та рахунок.
При цьому, сторони узгодили, що оплата послуг Виконавця може бути здійснена шляхом перерахування Замовником суми погодженого авансу.
Рахунок має містити: загальний опис робіт, виконаних Виконавцем;
Акт про надання послуг, повинен включати: перелік наданих Послуг та період, коли вони надавались та супровідний опис роботи, що відображає виконану роботу, що містить погодинний облік часу, витраченого на роботу за цим Договором.
У підпункті 6.1.2 пункту 6.1 статті 6 Договору визначено, що погодинна ставка Виконавця становить: 18,00 доларів США (вісімнадцять доларів США 00 центів США) за курсом НБУ на день виставлення рахунку, без ПДВ. Сплата платежів здійснюється в гривні без зміни курсу. 
При цьому, Сторони узгодили, що кількість годин за місяць, витрачених Виконавцем на виконання робіт, не може перевищувати 160 годин. 
У разі перевищення погодженого часу на виконання робіт, Виконавець повинен у будь-якому випадку закінчити роботи зі створення Програмного забезпечення у строки, встановлені цим договором та передати Замовнику Програмне забезпечення, що відповідає цьому договору. 
Згідно із підпунктом 6.1.3 пункту 6.1 статті 6 Договору, сплата рахунку Виконавця здійснюється Замовником протягом 5 днів з дати підписання сторонами Акту про надання послуг.
За прострочення строків виконання робіт Виконавець сплачує на користь Замовника пені в розмірі 20 відсотків суми погодинної ставки Виконавця, визначеної цим Договором (пункт 9.5 Договору).
Пунктом 12.1 Договору визначено, що він набуває чинності в момент його підписання сторонами та діє до 31.12.2023.
Будь-яка зі сторін має право припинити дію Договору в односторонньому порядку шляхом направлення письмового повідомлення іншій стороні. У такому повідомленні повинна бути вказана дата припинення дії Договору, при цьому саме повідомлення про одностороннє припинення дії Договору повинно бути отримано іншою стороною не менше, ніж за 1 місяць до дати припинення. Дія Договору буде вважатися припиненою з дати припинення, або, якщо повідомлення було отримане менше, ніж за 1 (один) місяць до дати припинення, по закінченню 1 (одного) місяця з дня отримання іншою стороною письмового повідомлення про намір в односторонньому порядку припинити дію Договору.
Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2024 у справі № 914/2193/23, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024, за позовом ФОП Бохана П.С. до БО «БФ ТІМ4ЮА» про стягнення 105 322,80 грн - суми боргу, 14 860,61 грн - пені, 891,64 грн - 3% річних, 1 579,84 грн - інфляційних втрат, встановлені наступні обставини.
11.04.2023 ФОП Бохан П.С. в письмовому вигляді направив повідомлення замовнику - БО «БФ ТІМ4ЮА» про те, що роботи зі створення програмного забезпечення завершені і Програмне забезпечення готове до приймання-передачі. До цього повідомлення виконавцем були надіслані акти приймання-передачі наданих послуг за увесь період дії Договору (які не були підписані замовником), підписані зі сторони виконавця, а також рахунок на оплату робіт зі створення програмного забезпечення за період з 01.03.2023 по 31.03.2023.
БО «БФ ТІМ4ЮА» надіслала вимогу, датовану 27.04.2023 за № 28/04, в якій вимагала від ФОП Бохана П.С. виконати належним чином умови договору. Основним аргументом замовника було те, що він втратив доступ до хмарного репозиторію https://github.com/team4ua і виконавець зобов`язаний передати йому програмне забезпечення в електронному вигляді та на паперовому носії.
Також вказаним листом-вимогою № 28/04 від 27.04.2023 БО «БФ ТІМ4ЮА» відмовлено ФОП Бохану П.С. у прийнятті робіт за договором, підписанні актів та оплаті рахунку № 5 від 31.03.2023 на суму 105 316,80 грн.
Господарський суд Львівської області у рішенні від 20.02.2024 у справі № 914/2193/23 наголосив, що складені ФОП Боханом П.С. акти № 1, 2, 3, 4, 5 є по суті проміжними, оскільки договором передбачено єдиний акт приймання-передачі робіт, який свідчить про закінчення виконавцем створення програмного забезпечення, у якому сторони затвердять готовність програмного забезпечення до використання замовником. 
А отже подані ФОП Боханом П.С. акти та факт часткової оплати робіт замовником не можуть свідчити та підтверджувати належне виконання робіт та повне приймання їх БО «БФ ТІМ4ЮА». Крім того, подані ФОП Боханом П.С. акти виконаних робіт були надіслані ним відповідачу одночасно одним поштовим відправленням, а не після кожного етапу розробки програмного забезпечення.
Господарський суд Львівської області у рішенні від 20.02.2024 у справі № 914/2193/23 дійшов висновку, з яким погодилась колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, про те, що ФОП Боханом П.С. не подано належних, допустимих та достовірних доказів реального виконання підрядних робіт та передачі БО «БФ ТІМ4ЮА» програмного забезпечення у встановленому договором порядку, а отже відсутні підстави для стягнення нарахованої суми основного боргу та відповідно штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат. Зазначене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю.
Під час розгляду цієї справи, № 920/1147/25, судом встановлено наступні обставини. 
Відповідно до виписки по рахунку, БО «БФ ТІМ4ЮА» перерахувала ФОП Бохану П.С. 368 602,80 грн, в саме: 
46 541,85 грн - 05.12.2022 з призначенням платежу «виплата авансу за ІТ послуги за Договором від 17/11/2022 без ПДВ»;
102 392,00 грн - 30.12.2022 з призначенням платежу «виплата за Договором № 2ПЗ від 17/11/22 ПДВ»;
114 352,15 грн - 03.02.2023 з призначенням платежу «оплата за послуги за актом за січень 2023 без ПДВ»; 
105 316,80 грн - 03.03.2023 з призначенням платежу «сплата за актом № 4 за дог. 2ПЗ від 17/11/22 без ПДВ».
БО «БФ ТІМ4ЮА» направила відповідачеві Вимогу від 27.04.2023 № 28/04 стосовно належного виконання умов Договору розробки програмного забезпечення від 17.11.22 № 2ПЗ. В якій зазначила, що враховуючи, що ФОП Бохан П.С. станом на 27.04.2023 не виконав умови договору та порушив строки виконання робіт із створення програмного забезпечення, БО «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» вимагає протягом 5 робочих днів з дати отримання даного листа, виконати належним чином умови договору.
Також БО «БФ ТІМ4ЮА» відмовила у прийнятті робіт за договором, підписанні отриманих актів та оплати рахунків, та повідомила, що у разі невиконання ФОП Боханом П.С. вимоги, замовник залишає за собою право розірвати договір в односторонньому порядку та виставити вимогу щодо повернення авансу, сплаченого за договором.
Відповідач надіслав відповідь на вимогу від 15.05.2023, в якій стверджував, що всі умови технічного завдання Виконавцем виконані, а готове програмне забезпечення передане згідно умов Договору. При цьому Відповідач запропонував врегулювати спір, який виник, в позасудовому порядку і дійти до спільного, взаємовигідного рішення, яке допоможе врегулювати конфлікт, що виник між сторонами Договору.
30.08.2023 БО «БФ ТІМ4ЮА» направила ФОП Бохану П.С. Повідомлення № 300802 від 30.08.2023 про розірвання договору та повернення коштів. В якому зазначено, що оскільки станом на 30.08.2023 замовник не отримав від виконавця роботи, що є суттєвим порушення строку виконання робіт, оцінюючи поведінку виконавця відносно замовника за договором, БО «БФ ТІМ4ЮА» прийняте рішення про розірвання договору в односторонньому порядку. 
Повідомлено, що Договір розробки програмного забезпечення від 17.11.2023 № 2ПЗ вважається розірваним в односторонньому порядку зі спливу 1 місяця з дати отримання ФОП Боханом П.С. цього листа. У зв`язку з чим, БО «БФ ТІМ4ЮА» вимагає повернення отриманих коштів за Договором розробки програмного забезпечення від 17.11.23 № 2ПЗ протягом 5 банківських днів з дати розірвання цього договору.
Відповідно до даних вебсайту «Укрпошта» 07.09.2023 ФОП Бохан П.С. отримав повідомлення БО «БФ ТІМ4ЮА» № 300802 від 30.08.2023.

Джерела права. Позиція суду апеляційної інстанції.
У пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України встановлено норму-принцип «справедливість, добросовісність та розумність».
Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша, друга статті 14 Цивільного кодексу України). 
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 Цивільного кодексу України). 
Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до частин першої, другої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. 
За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 610, пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). 
Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (частина третя статті 612 ЦК України). 
Відповідно до частини другої статті 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя статті 849 ЦК України).
Частиною четвертою статті 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Щодо суми основного боргу. 
У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина перша статті 76 ГПК України).
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 76 ГПК України). 
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 ГПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
Отже, оскільки ФОП Боханом П.С. стверджується про виконання ним робіт за Договором розробки програмного забезпечення 17.11.2022 № 2ПЗ, саме на відповідача (апелянта) покладається тягар доказування цих обставин.
Як вже зазначалось, ФОП Боханом П.С. не було доведено цих обставин під час розгляду Господарським судом Львівської області та Західним апеляційним господарським судом справи № 914/2193/23.
Під час розгляду цієї справи, № 920/1147/25, позиція відповідача (апелянта) щодо підтвердження ним обставин виконання робіт за договором зводиться до того, що БО «БФ ТІМ4ЮА» було здійснено лише одну (першу) оплату із зазначенням у призначені платежу про виплату авансу. Під час здійснення другого платежу вказано про виплату за Договором від 17.11.2022 № 2ПЗ. Третього платежу - за послуги за актом за січень 2023 р. Четвертого - за актом № 4.
На думку відповідача, зазначення у платіжних документах такого призначення платежів є підтвердженням факту прийняття робіт замовником. 
Колегія суддів не приймає цей довід відповідача (апелянта), оскільки акти № 1, 2, 3, 4, 5 є по суті проміжними (підпункт 5.2.6 договору), а Договором передбачено єдиний акт приймання-передачі робіт (підпункт 6.1.3), який свідчить про закінчення виконавцем створення програмного забезпечення, у якому сторони затвердять готовність програмного забезпечення до використання замовником. 
Саме лише посилання у призначенні платежу на проміжний акт, без складання та підписання акта приймання-передачі робіт (єдиного), не може свідчити про прийняття замовником результату робіт в порядку, визначеному Договором від 17.11.2022 № 2ПЗ. 
У матеріалах цієї справи відсутні докази передачі відповідачем готового програмного забезпечення в хмарному репозиторії Замовника: https://github.com/team4ua та в робочу версію продукту онлайн: https://www.map.wearehit.org/ відповідно до умов пункту 2.1 статті 2 Договору від 17.11.2022 № 2ПЗ. 
Колегія суддів не приймає довід апелянта щодо того, що у рішенні Господарського суду Львівської області від 20.02.2024 у справі № 914/2193/23 зазначено про завершення ним у період з 01.03.2023 по 31.03.2023 робіт зі створення програмного забезпечення та передачу готового програмного забезпечення в хмарний репозиторій замовника. Оскільки, як вбачається зі змісту постанови Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 у справі № 914/2193/23, у даному випадку, йдеться про твердження самого ФОП Бохана П.С. (позивача в тій справі). 
Окрім того, як вже зазначалося, Господарський суд Львівської області у рішенні від 20.02.2024 і Західний апеляційний господарський суд у постанові від 22.04.2024 у справі № 914/2193/23, дійшли висновків про відсутність належних, допустимих та достовірних доказів реального виконання підрядних робіт та передачі БО «БФ ТІМ4ЮА» програмного забезпечення у встановленому договором порядку.
Отже, під час розгляду цієї справи, № 920/1147/25, ФОП Боханом П.С. також не доведено належними та допустимими доказами обставини виконання ним робіт за Договором розробки програмного забезпечення 17.11.2022 № 2ПЗ та передачі їх результату замовнику. 
Колегія суддів відхиляє довід апелянта про відсутність правових підстав для односторонньої відмови від договору передбачених статтею 849 ЦК України, з огляду на наступне. 
До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (частина п`ята статті 202 ЦК України).
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
Частиною другою статті 849 Цивільного кодексу України визначено, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).
У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 727/898/19).
Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 465/5980/17).
Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору як вид одностороннього правочину розрахована на сприйняття іншими особами. У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору. При цьому слід розмежовувати підстави недійсності цього одностороннього правочину (зокрема, суперечність імперативній цивільно-правовій нормі) від підстав для односторонньої відмови від договору (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 357/15284/18). 
Сторони в договорі як універсальному регуляторі можуть визначити момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору. У випадку якщо сторони не встановили момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору, то з урахуванням що такий односторонній правочин відноситься до таких, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, і таким моментом має бути моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову від договору (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 756/420/17).
Як вже зазначалось, пунктом 12.1 Договору від 17.11.2022 № 2ПЗ визначено, що він набуває чинності в момент його підписання сторонами та діє до 31.12.2023.
Будь-яка зі сторін має право припинити дію Договору в односторонньому порядку шляхом направлення письмового повідомлення іншій стороні. У такому повідомленні повинна бути вказана дата припинення дії Договору, при цьому саме повідомлення про одностороннє припинення дії Договору повинно бути отримано іншою стороною не менше, ніж за 1 місяць до дати припинення. Дія Договору буде вважатися припиненою з дати припинення, або, якщо повідомлення було отримане менше, ніж за 1 (один) місяць до дати припинення, по закінченню 1 (одного) місяця з дня отримання іншою стороною письмового повідомлення про намір в односторонньому порядку припинити дію Договору.
Отже, у Договорі від 17.11.2022 № 2ПЗ сторони передбачили можливість відмови від нього в односторонньому порядку з дати зазначеної в повідомленні іншої сторони про це, за умови отримання такого повідомлення не менше, ніж за 1 місяць до дати припинення.
Як встановлено судом, 11.04.2023 ФОП Бохан П.С. в письмовому вигляді направив повідомлення замовнику - БО «БФ ТІМ4ЮА» про те, що роботи зі створення програмного забезпечення завершені і Програмне забезпечення готове до приймання-передачі. До цього повідомлення виконавцем були надіслані акти приймання-передачі наданих послуг за увесь період дії Договору (які не були підписані замовником), підписані зі сторони виконавця, а також рахунок на оплату робіт зі створення програмного забезпечення за період з 01.03.2023 по 31.03.2023.
БО «БФ ТІМ4ЮА» надіслала Вимогу 27.04.2023 № 28/04 стосовно належного виконання умов Договору розробки програмного забезпечення від 17.11.22 № 2ПЗ. 
В якій повідомила, що розглянула повідомлення ФОП Бохана П.С. від 11.04.2023 та вважає, що посилання виконавця на той факт, що начебто 24.02.2023 відбулась презентація роботи програмного забезпечення, що свідчить про повне виконання договору, не відповідає дійсності. 
Позивач наголосив, що станом на 27.04.2023 ФОП Бохан П.С. не надавав доступ замовнику до хмарних репозиторіїв https://github.com/team4ua та https://www.map.wearhit.org. Окрім того, виконавцем не виконано умови технічного завдання до договору. Замовник не отримав від виконавця звіт, передбачені технічним завданням відкритий код програмного забезпечення в електронному вигляді та на паперовому носії, моделі даних програмного забезпечення та супутню документацію до нього. Зазначені обставини унеможливлюють перевірку та проведення тестування програмного забезпечення та прийняти результати робіт. 
У Вимозі від 27.04.2023 № 28/04 БО «БФ ТІМ4ЮА» просило у ФОП Бохан П.С. протягом 5 днів з дня отримання цього листа належним чином виконати умови договору, зокрема: передати програмне забезпечення на цифровому носії з можливістю копіювання та доступу до кодів програмного забезпечення за відповідним актом, що свідчить про передачу готового програмного забезпечення для подальшого тестування та перевірки замовником. 
Також вказаним листом-вимогою № 28/04 від 27.04.2023 БО «БФ ТІМ4ЮА» відмовлено ФОП Бохану П.С. у прийнятті робіт за договором, підписанні актів та оплаті рахунку.
Відповідач надіслав відповідь на вимогу від 15.05.2023, в якій стверджував, що всі умови технічного завдання виконавцем виконані, а готове програмне забезпечення передане згідно умов Договору. При цьому Відповідач запропонував врегулювати спір, який виник, в позасудовому порядку і дійти до спільного, взаємовигідного рішення, яке допоможе врегулювати конфлікт, що виник між сторонами договору.
30.08.2023 БО «БФ ТІМ4ЮА» направила ФОП Бохану П.С. Повідомлення № 300802 від 30.08.2023 про розірвання договору та повернення коштів. В якому зазначено, що оскільки станом на 30.08.2023 замовник не отримав від виконавця роботи, що є суттєвим порушення строку виконання робіт, оцінюючи поведінку виконавця відносно замовника за договором, БО «БФ ТІМ4ЮА» прийняте рішення про розірвання договору в односторонньому порядку. 
Повідомлено, що Договір розробки програмного забезпечення від 17.11.2023 № 2ПЗ вважається розірваним в односторонньому порядку зі спливу 1 місяця з дати отримання ФОП Боханом П.С. цього листа. У зв`язку з чим, БО «БФ ТІМ4ЮА» вимагає повернення отриманих коштів за Договором розробки програмного забезпечення від 17.11.2023 № 2ПЗ протягом 5 банківських днів з дати розірвання цього договору. Відповідно до даних вебсайту «Укрпошта» 07.09.2023 ФОП Бохан П.С. отримав повідомлення БО «БФ ТІМ4ЮА» № 300802 від 30.08.2023.
Отже Договір від 17.11.2023 № 2ПЗ був розірваний внаслідок правомірної односторонньої відмови від нього замовником у зв`язку із тим, що виконавець виконував роботи настільки повільно, що закінчення її у строк стало явно неможливим, на підставі пункту 12.1 договору та норм частини другої статті 849 Цивільного кодексу України.
Згідно із частинами першою, другою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних (кондикційних) зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав (пункт 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 № 917/1739/17). 
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (пункт 4.2.2 постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18).
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (пункт 4.5 постанови Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19).
Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17). 
У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.
Аналогічні висновки, викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц, від 31.03.2021 у справі № 363/3555/17, від 22.12.2021 у справі № 465/5790/17.
Отже, оскільки на момент пред`явлення позову у цій справі Договір розробки програмного забезпечення від 17.11.2022 № 2ПЗ був розірваний внаслідок односторонньої відмови від нього замовником, а останній, який здійснив попередню оплати не отримав еквівалентного зустрічного надання у вигляді результату виконаних робіт (готового програмного продукту), для повернення сум попередньої оплати отриманої виконавцем застосовуються норм частини першої, пункту 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення з ФОП Бохана П.С. на користь БО «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» 368 602,80 грн як безпідставно збережених коштів відповідно до норм статті 1212 Цивільного кодексу України. 

Щодо сум інфляційних втрат та 3 % річних. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Актами цивільного законодавства не визначений обов`язок боржника виконати кондикційні зобов`язання тільки після пред`явлення вимоги кредитором. Положення статті 1212 ЦК України не визначають строк, в межах якого таке повернення має бути здійснене, і до настання якого, вимога про таке повернення не підлягає задоволенню. Це зумовлено природою правовідносин з набуття/збереження/знаходження майна без достатньої правової підстави та вказує на необхідність негайного повернення майна. Особливості правового регулювання кондикційних зобов`язань виключають існування строку для належного/непростроченого виконання таких зобов`язань у розумінні статті 530 ЦК України (пункт 69 постанови Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 922/748/19). 
Отже, оскільки підставою для повернення коштів є лише факт їх отримання без достатньої правової підстави, а тому обов`язок з їх повернення виникає наступного дня після дня після такого отримання або, як у даному випадку, наступного дня після того як підстава правова відпала (договір розірваний). 
БО «БФ ТІМ4ЮА» направила ФОП Бохану П.С. Повідомлення від 30.08.2023 № 300802 про розірвання договору та повернення коштів. В якому повідомила що Договір розробки програмного забезпечення від 17.11.2023 № 2ПЗ вважається розірваним в односторонньому порядку зі спливу 1 місяця з дати отримання ФОП Боханом П.С. цього листа. Як встановлено судом, вказане повідомлення відповідач отримав 07.09.2023, що підтверджується даними веб-сайту «Укрпошта». А відтак, Договір від 17.11.2023 № 2ПЗ вважається розірваним з 07.10.2023. І з наступного дня - 08.10.2023 у ФОП Бохана П.С. виник обов`язок з повернення отриманих ним коштів. 
Позивачем за період з 14.10.2023 по 30.06.2025 нараховано суму інфляційних втрат у розмірі 76 132,85 грн та 3 % річних - 18 935,08 грн.
Колегія суддів відхиляє довід апелянта про те, що Договір розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17.11.2022 є договором комерційного кредиту, до якого застосовуються положення статей 1054-1056 ЦК України, внаслідок чого він звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України на період дії воєнного стану на підставі норм пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього кодексу.
Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Договором, виконання якого пов`язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 1057 ЦК України).
Згідно із частиною другою статті 1057 ЦК України, до комерційного кредиту застосовуються положення статей 1054 - 1056 цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов`язання, і не суперечить суті такого зобов`язання.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). 
Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - це прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (постанови від 10.10.2018 у справі № 910/10156/17 (пункт 34), від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (пункт 78)).
При цьому в обох значеннях не йдеться про «користування» боржником коштами в юридичному значенні (яке можливо лише шляхом однократної сплати коштів, до того ж і визначати кошти як чужі чи свої в таких випадках неможливо).
Тому Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності розрізняти наслідки правомірної та неправомірної поведінки боржника, оскільки такі наслідки регулюються різними нормами права.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункт 35), від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (пункт 78)).
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункт 37), від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (пункт 78)).
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що поведінка боржника не може бути однозначно правомірною та неправомірною, тому регулятивні норми і охоронні норми не можуть застосовуватися одночасно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28), від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (пункт 96)).
Правильними є висновки суду першої інстанції зроблені із посиланням на позицію викладену у постанові Верховного Суду від 27.09.2023 у справі № 904/2295/22, щодо того, що норма частини другої статті 625 ЦК України є охоронною та встановлює наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх. У той час коли норми статті 1057 (Комерційний кредит) ЦК України є регулятивними, тобто такими, що дозволяють боржнику правомірно не сплачувати суму коштів. 
І якщо сторони дійшли згоди про продаж товару кредит, то вони мають чітко вказати про це в договорі та вказати період відстрочення або відстрочення платежу. Однак у Договорі розробки програмного забезпечення № 2ПЗ від 17.11.2022 не зазначено про погодження умов комерційного кредиту, а позивач стягує безпідставно збережені кошти, коли підстави їх одержання відпали. Отже правомірно застосовує положення частини другої статті 625 ЦК України.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення з ФОП Бохана П.С. на користь БО «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» 76 132,85 грн інфляційних втрат, 18 935,08 грн 3 % річних, нарахованих за період з 14.10.2023 по 30.06.2025.

Щодо суми неустойки.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
У пункті 9.5 Договору від 17.11.2023 № 2ПЗ зазначено: «За прострочення строків виконання робіт Виконавець сплачує на користь Замовника пені в розмірі 20 відсотків суми погодинної ставки Виконавця, визначеної цим договором».
Позивачем заявлена до стягнення з Відповідача пеня у сумі 156 290,92 грн., виходячи з суми боргу 368 602,80 грн за період з 14.10.2023 по 30.06.2025 (за 626 календарних днів), з розрахунку 20 відсотків від суми погодинної ставки виконавця, визначеної договором, а саме від 30,00 доларів США.
Суд першої інстанції зазначив, що у підпункті 6.1.2 пункту 6.1 статті 6 Договору, сторони зазначили, що погодинна ставка виконавця становить 18,00 доларів США за курсом НБУ на день виставлення рахунку. Окрім цього, позивачем здійснено нарахування пені поза межами строку визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, в той час як пеня мала бути нарахована за період шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.
Судом здійснено перерахунок пені за період з 02.04.2023 по 02.10.2023, враховуючи 20 відсотків від суми погодинної ставки виконавця - 18,00 доларів США, та визначено суму пені розмір якої становить 27 563,13 грн (18,00 х 20% х 184 дня х 41,611).
Оцінюючи зміст пункту 9.5 Договору від 17.11.2023 № 2ПЗ, в якому відсутня вказівка на про нарахування пені «за кожен день прострочення виконання», на що звертає увагу апелянт, суд першої інстанції послався на норми статті 549 ЦК України, зазначивши, що текстуальне тлумачення її положень свідчить, що законодавець у цій нормі пов`язує визначення пені як виду неустойки з такими кваліфікуючими ознаками як її обчислення: 1) за кожен день прострочення виконання; 2) у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання. А тому вважав за можливе частково задовольнити вимогу про стягнення пені на підставі наведених норм. 
З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне. 
Згідно із частиною другою статті 9 ЦК України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.
Відповідно до статті 230 ГК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, дія штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з частиною четвертою статті 231 ГК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства штрафні санкції можуть бути застосовані для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18).
Таким чином застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18).
Отже, у даному випадку, норми статті 549 ЦК України щодо визначення пені як неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, не є застосовними до спірних правовідносин та визначення її роз міру для негрошового зобов`язання. 
Сторони Договору від 17.11.2023 № 2ПЗ, наділені нормами частини четвертої статті 231 ГК України правом забезпечення виконання господарського зобов`язання шляхом встановлення договірної санкції, зокрема пені за невиконання негрошового зобов`язання, мали б, за відсутності відповідних норм законодавства, самостійно визначити безпосередньо в тексті договору вид неустойки, її розмір та порядок нарахування, у тому числі, вказавши на її нарахування за кожний день прострочення. 
При цьому, в силу норм частини четвертої статті 231 ГК України, розмір санкцій міг бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Натомість сторони Договору від 17.11.2023 № 2ПЗ, зазначивши у пункті 9.5 про сплату пені за прострочення строків виконаних робіт в певній визначеній грошовій сумі (20 відсотків суми погодинної ставки виконавця), не дійшли згоди щодо нарахування неустойки у такому розмірі за кожний день прострочення. А тому, наведені умови пункту 9.5 Договору є невиконуваними, а стягнення на їх підставі пені у будь-якому розмірі є неможливим. 
Наведеного суд першої інстанції не врахував, а тому, рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 у справі № 920/1147/25 підлягає скасуванню в частині стягнення з ФОП Бохана П.С. на користь БО «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» пені у розмірі. 27 563,13 грн.

Щодо скарги на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.12.2025. 
Не підлягає задоволенню апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.12.2025 про відмову в задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи від 11.12.2025 № 1112/1147 (вх. № 6352 від 11.12.2025), з підстав вище наведених щодо розгляду аналогічного клопотання про призначення почеркознавчої експертизи поданого на стадії апеляційного перегляду, у задоволенні якого було відмовлено протокольною ухвалою від 23.04.2026. 

Висновки суду апеляційної інстанції
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Доводи ФОП Бохана П.С., викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Твердження БО «БФ ТІМ4ЮА», викладені у відзиві на апеляційну скаргу, також частково знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина другу статті 277 Господарського процесуального кодексу України). 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині. 

Розподіл судових витрат
При розподілі господарських витрат суд виходить з положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 74, 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича на рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 у справі № 920/1147/25 - задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 у справі № 920/1147/25 - скасувати частково. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Сумської області у наступній редакції:
« 1. Позов Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» до Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича про стягнення 619 961 грн 65 коп. задовольнити частково. 
2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» (вул. Велика Васильківська, буд. 27, кв. 3, м. Київ, 01024, код ЄДРПОУ 44770525) 368 602,80 грн основної суми боргу, 76 132,85 грн інфляційних втрат, 18 935,08 грн 3 % річних, 5 564,03 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
3. В інший частині позовних вимог - відмовити.».
3. Стягнути з Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ТІМ4ЮА» на користь Фізичної особи - підприємця Бохана Павла Сергійовича витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 496,05 грн. 
4. Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.
5. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.05.2026.

Головуючий суддя Ю.А. Шаратов 

Судді І.М. Скрипка

О.Л. Бестаченко