Справа №443/424/26
Провадження №2/443/533/26

РІШЕННЯ
іменем України

18 травня 2026 року         місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Павліва А.І., 
секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Ходорівської міської ради про визначення місця проживання дітей, –

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.
Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подав до суду позов до ОСОБА_2 , у якому просить визнати місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та судові витрати стягнути з ОСОБА_2 .
В обґрунтування вимог щодо предмета спору покликається на те, що 05.11.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Однак шлюбні стосунки між ними не склались, у зв`язку із чим на підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 20.05.2024 шлюб було розірвано. Від спільного шлюбу у Позивача та Відповідачки народилось двоє дітей, а саме: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ще до розірвання шлюбу діти разом з Відповідачкою почали проживати окремо від Позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира за згаданою адресою, у якій проживали діти Позивача, орендована. У грудні 2025 року сестра Відповідачки привезла малолітніх дітей до Позивача за місцем його проживання. З того часу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почали проживати по АДРЕСА_2 . Причиною раптової зміни місця проживання дітей слугувало те, що Відповідачка поїхала на заробітки до Республіки Польща, а її сестра та мама не хотіли здійснювати догляд за дітьми. Однак, в середині січня 2026 року Відповідачка приїхала з Республіки Польща та захотіла забрати дітей до себе. Але, враховуючи морально-емоційний стан дітей після зміни місця проживання, Позивач не захотів віддавати дітей Відповідачці та звернувся до органу опіки та піклування Ходорівської міської ради із заявою про визначення місця проживання дітей. Рішенням Виконавчого комітету Ходорівської міської ради №43 від 20.02.2026 затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. Відповідачка не має постійного місця праці та свого житла, у зв`язку з чим, за її ж словами, змушена регулярно їздити за межі України задля заробітку коштів. Перешкод у вихованні та побачені з дітьми Позивач Відповідачці не чинить.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та незаперечення проти задоволення позовних вимог. Окрім цього, у заяві зазначила, що залишила дітей з батьком у зв`язку з необхідністю купити житло для проживання з дітьми. На той час, що вона буде за кордоном, діти проживатимуть з батьком. Не заперечує проти того, щоб діти проживали з батьком, позов визнає. 

Заяви, клопотання, подані учасниками справи. 
Представником позивача подано заяву про проведення підготовчих засідань за його відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.42), заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача (а.с.52).

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 10.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.31-32).
Ухвалою підготовчого засідання від 15.04.2026 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.43).
Зважаючи на вимоги статей 211, 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України, судом 14.05.2026 проведено розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення.

Позиція суду.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, врахувавши позицію відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 05.11.2021, актовий запис № 84, та після його реєстрації дружині змінено прізвище на « ОСОБА_7 », про що свідчить свідоцтво про шлюб від 05.11.2021 (а.с.6).
ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , і їхніми батьками є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвами про народження від 24.11.2021, 10.11.2022 (а.с.9, 10).
Заочним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 20.05.2024, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05.11.2021, актовий запис № 84 (а.с.7-8).
ОСОБА_1 раніше не судимий, працює у ТОВ «Сади Галичини» з 13.06.2025 і його дохід за період з липня 2025 року по грудень 2025 року становить 124 800,00 грн, про що свідчать витяг з ІАС МВС України та довідкою від 12.01.2026 (а.с.21, 23).
З Акту та висновку оцінки потреб сім`ї від 27.01.2026 вбачається, що діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з батьком ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 . Наявний конфлікт з колишньою дружиною щодо місця проживання дітей (а.с.16-20).
Висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Ходорівської міської ради № 43 від 20.02.2026, встановлено, що діти з грудня 2025 року постійно проживають разом з батьком по АДРЕСА_2 . На засіданні Комісії ОСОБА_2 зазначила, що змушена їздити за кордон з метою працевлаштування, оскільки хоче придбати власне житло. Під час її відсутності догляд за дітьми здійснювали її родичі. З метою забезпечення найкращих інтересів дітей орган опіки та піклування Ходорівської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.14-15).

Зміст спірних правовідносин.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявності спору, на думку сторони позивача, щодо визначення місця проживання дітей.

Норми права, які застосував суд.
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 Сімейного кодексу України (далі – СК України)).
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
За змістом частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Надавши оцінку аргументам сторони позивача та встановленим судом обставинам справи, суд зауважує, що гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення особи до суду за захистом порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу. При цьому саме лише звернення до суду не є безумовною підставою для задоволення позову, оскільки судовому захисту підлягає реальне та існуюче порушення прав чи інтересів особи, а не абстрактна необхідність їх підтвердження судовим рішенням.
Судом встановлено, що малолітні діти сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично проживають разом із батьком – ОСОБА_1 , який здійснює їх утримання та догляд. Водночас мати дітей – ОСОБА_2 – не лише не заперечує проти проживання дітей разом із батьком, а й прямо підтвердила у поданій до суду заяві, що погоджується з проживанням дітей із позивачем на час її перебування за кордоном та не заперечує проти задоволення позову.
Таким чином, матеріалами справи фактично підтверджується відсутність між батьками спору щодо місця проживання дітей, оскільки сторони дійшли згоди з цього питання та реалізували цю згоду шляхом фактичного проживання дітей разом із батьком.
Суд звертає увагу, що за змістом статті 161 СК України судове вирішення питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини є способом врегулювання саме спору між батьками, які проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина. Натомість у даній справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність між сторонами реального спору щодо місця проживання дітей або про невизнання чи оспорювання відповідачем прав позивача.
Також суд зауважує, що фактично питання щодо визначення місця проживання дітей було ініційоване самим батьком, разом з яким діти і так фактично проживають та продовжують проживати на час розгляду справи. Мати дітей не ставить питання про зміну їх місця проживання та не вчиняє дій, спрямованих на відібрання дітей чи зміну існуючого порядку їх проживання. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що позивач чинить відповідачці перешкоди у спілкуванні чи участі у вихованні дітей.
Підсумовуючи наведене, суд виснує, що стороною позивача не доведено наявності порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу, який потребує судового захисту.
Такий висновок повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, зроблених у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24) та від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23 (провадження № 61-14116св24). 
З огляду на викладене у сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. 

Розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у сумі 1 331,20 грн підлягає покладенню на позивача. 

На підставі статей 51, 55 Конституції України, статей 7, 141, 161 Сімейного кодексу України, статті 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», статей 5, 15 ЦК України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Ходорівської міської ради про визначення місця проживання дітей.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Дата складення повного судового рішення – 18 травня 2026 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів