Справа № 501/4346/25 
Провадження № 22-ц/4808/630/26 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої (суддя-доповідач) Пнівчук О. В.,
суддів:    Луганської В. М., Мальцевої Є. Є.,
з участю секретаря   Панасюк В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 лютого 2026 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит Капітал» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 13.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2685248, відповідно до якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн на умовах, погоджених сторонами. Кредитодавець умови договору виконав та перерахував кошти на платіжну картку позичальника, вказану ним при заповненні анкетних даних.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка становить 20 440,80 грн, у тому числі: 4 000,00 грн – 
заборгованість за тілом кредиту; 16 440,80 грн – заборгованість за процентами.
10 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір факторингу №ККЛУ 10082023. Відповідно до його умов до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ ««Лінеура Україна»» та відповідачем.
У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути із відповідача вказану суму заборгованості.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2685248 від 13.12.2021 в загальному розмірі 20 440,80 грн, 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 422,40 грн сплаченого судового збору.
Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Вказує, що позивачем не надано доказів отримання ним кредитних коштів. Проте, відповідно до статті 1054 ЦК кредитне зобов`язання виникає лише після фактичної передачі коштів. Натомість банківські виписки по платіжних картках, які були наявні в скаржника в Monobank, А-Банкку та Приватбанку, підтверджують відсутність надходження на рахунок скаржника коштів.
Звертає увагу, що позивач вказував на перерахування грошових коштів на банківську картку № НОМЕР_1 , яка йому ніколи не належала та ним не використовувалась. Аналогічно зазначений номер телефону, на який було направлено одноразовий ідентифікатор, йому не належав.
Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів укладення кредитного договору, зокрема відомостей щодо ІР-адреси позичальника, даних про пристрій користувача, а також підтвердження належності відповідачу номера телефону, на який нібито надсилалися одноразові ідентифікатори чи інші засоби підтвердження волевиявлення. Таким чином, позивачем не доведено належної ідентифікації особи при укладенні електронного правочину, що суперечить вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої електронний правочин вважається належно вчиненим лише за умови достовірної ідентифікації його сторін.
Скаржник зазначає, що грошових коштів за спірним кредитним договором не отримував, у зв`язку з чим вважає, що у нього відсутні будь-які грошові зобов`язання перед позивачем.
Представник позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» подав відзив на апеляційну скаргу, в якій заперечив доводи апеляційної скарги.
Зазначає, що позичальник при укладенні кредитного договору самостійно зазначає реквізити банківської картки, на які здійснюється перерахування кредитних коштів. Ризик зазначення недостовірних, помилкових або таких, що не належать позичальнику, платіжних реквізитів покладається виключно на позичальника.
Вважає, що сам по собі факт неналежності банківської картки відповідачу не свідчить про те, що кредитні кошти фактично не були перераховані кредитодавцем та не спростовує факту належного виконання позивачем свого обов`язку з надання кредиту. Посилаючись на те, що суд першої інстанції належним чином дослідив докази в справі та ухвалив законне рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Посилався також на те, що апелянт не підписав документи подані до апеляційного суду, а саме додаткові пояснення та аргументи до апеляційної скарги, клопотання про витребування доказів, а тому такі не можуть бути взяті до уваги при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 . 
Розгляд справи просив здійснювати у відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач уклав кредитний договір, та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином їх не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на яку набув позивач за укладеним між ним та кредитодавцем договором факторингу. А тому суд вважав підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 20 440,80 грн.
Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи відповідно до електронного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2685248 від 13.12.2021 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язувалось надати ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт - повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
В ході укладання кредитного договору відповідач електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора підписав договір, додаток №1 до договору з таблицею обчислення вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту.
10.08.2023 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) укладено договір факторингу №ККЛУ-10082023, згідно з п. 1.1, 1.2 якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимоги до клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.
У наданому позивачем розрахунку заборгованості відповідача загальна сума заборгованості станом на дату звернення до суду становить 20 440,80 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками 16 440,80 грн.
За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З огляду на предмет спору та обставини, на які посилалося ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», останнє було зобов`язане надати суду докази на підтвердження укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2685248 від 13 грудня 2021 року, надання відповідачу кредиту у відповідності до умов договору, наявності заборгованості та докази на підтвердження переуступки на його користь прав вимоги за таким договором у відповідному розмірі.
У постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором Верховний Суд зазначив, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Судом встановлено, що 13.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір №2685248 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у розмірі 4 000 грн строком на 360 днів зі стандартною процентною ставкою – 1,99 % в день.
Відповідно до п.2.1 договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.
Разом з тим, позивачем не надало суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували сам факт надання відповідачу кредитних коштів.
Відповідно до частини 2, 3 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Як вбачається із поданого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» клопотання до суду першої інстанції про витребування доказів, позивач просив витребувати саме з АТ «Райффайзен Банк» інформацію щодо успішності транзакції, здійсненої 13.12.2021 року на суму 4000 грн на банківську картку № НОМЕР_1 . Таким чином, саме позивач зазначив, що банківська картка з наведеними реквізитами емітована АТ «Райффайзен Банк»
Як видно з відповіді АТ «Райффайзен Банк» від 30.04.2026 №81-15-9/7395 на 501/4346/25 від 23.04.2026, витребуваної апеляційним судом банківська картка № НОМЕР_1 не емітована банком та належить іншій фінансовій установі.
Таким чином, позивачем не надано доказів зарахування відповідних коштів на рахунок відповідача або доказів наявності та непогашення заборгованості за договором, зокрема шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача чи їх списання. У матеріалах справи відсутні платіжні документи, такі як платіжні доручення, меморіальні ордери або інші документи, які б підтверджували здійснення відповідних операцій.
Наданий ТОВ «ФК «Кредит-капітал» розрахунок заборгованості, складений позивачем самостійно, не є належним і допустимим доказом факту надання відповідачу кредитних коштів та виникнення заборгованості за цим договором.
Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку про відсутність у матеріалах справи доказів того, що первісний кредитор виконав умови договору, а саме перерахував грошові кошти відповідачу відповідно до умов договору. А відтак безпідставними є вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Отже, апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено вимоги апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 3633,60 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 лютого 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького,1, корпус 28) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 3633,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча        О. В. Пнівчук
Судді:          В. М. Луганська
Є. Є. Мальцева