Справа № 185/2110/26
Провадження № 2/185/2768/26

Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

06 травня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.,
з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганської міської ради про визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Рукавкову Лілію Богданівну звернулася з позовом до Луганської міської ради про визнання права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м.
Згідно доданих до заяви документів ціна позову складає 402 170 грн.
Відзиву на позов не надійшло, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З доданих до позовної заяви документів видно, що 08 лютого 1999 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Шмигельським Іваном Васильовичем посвідчений та зареєстрований в реєстрі 345 договір купівлі продажу квартири, за умовами якого продавці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у рівних долях продали, а покупець ОСОБА_1 купила квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м.

На договорі є відмітка про реєстрацію права власності покупця на квартиру у Державному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Луганської міської ради 22 лютого 1999 року, запис до реєстрової книги 1052 за реєстровим номером 56037 стор. 8.
Оригінал зазначеного правовстановлюючого документа наявний у позивача, як зазначено у тексті позовної заяви.

На теперішній час через тимчасову окупацію відсутній доступ до архівних матеріалів органу БТІ за місцем розташування нерухомого майна.
Тому позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру.
Позивач просить захистити своє порушене право шляхом визнання за нею права власності на квартиру. 

Як визначено статтею 392 Цивільного кодексу України,  власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як визначив Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Також Верховним Судом у постанові від 13 травня 2019 року у справі № 905/494/18 зазначено, що у разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

У даному випадку правовстановлюючий документ на квартиру не втрачений, натомість фактично є втраченим документ на паперовому носії, який посвідчував державну реєстрацію права власності позивачки на нерухоме майно.

Позивачу відмовлено у державній реєстрації її права власності на квартиру на підставі наявного правовстановлюючого документу, отже державою не визнається факт набуття позивачем права власності на нерухоме майно, тому позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею цього права. 

Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 13 травня 2019 року у справі № 905/494/18, учасники справи – це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. 

Як визначено статтею 335 Цивільного кодексу України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих медіа. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Отже у разі невизнання за позивачем права власності на нерухоме майно, таке майно має бути взято на облік як безхазяйне і в подальшому передано за рішенням суду у комунальну власність. Тому особою, яка має інтерес до спірного нерухомого майна, є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем розташування цього майна. 

Органом місцевого самоврядування за місцем розташування спірного нерухомого майна є Луганська міська рада (код ЄДРПОУ 26070794) і саме ця юридична особа є належним відповідачем у даній справі.

На теперішній час архівні документи на паперових носіях, які підтверджували державну реєстрацію права власності до 01 січня 2013 року залишилися на тимчасово окупований території.
Набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно підтверджується оригіналом правовстановлюючого документу, на якому є відмітка про державну реєстрацію права власності у БТІ.

Право власності позивача на спірну квартиру було посвідчене належним чином згідно законодавства, діючого на час набуття права власності, підтверджується відповідним правовстановлюючим документом і нічим не спростовується. 
Тому позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на квартиру є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 3217 грн 36 коп. 
Оскільки спір виник не внаслідок неправомірних дій відповідача, а через відсутність доступу до архівних документів БТІ у зв`язку з тимчасовою окупацією, у даній справі суд вважає за можливе не покладати судовий збір на відповідача.
Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 . 

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
- ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
-Луганська міська рада, 91000 місто Луганськ, вулиця Коцюбинського, будинок 14, ЄДРПОУ 26070794.

Суддя У.М. Болдирєва