Справа № 606/389/26 

Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2026 року м.Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Ромазан Л.С.,
за участю секретаря судового засідання Будз М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Теребовлі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 75118230 від 19.06.2024 у розмірі 26 940,00 грн., а також понесених судових витрат: судового збору у розмірі 2 662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.06.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС» було укладено кредитний договір № 75118230, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів на умовах, визначених договором. Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на платіжну картку відповідача, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду утворилася заборгованість. У зв"язку із наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 75118230 від 19.06.2024 року у розмірі 26 940,00 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06.04.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив.
Тому суд відповідно до статті 280 ЦПК України вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Так, судом встановлено, що 19.06.2024 року між ТОВ «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 75118230. Зазначений договір укладено в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про волевиявлення сторін на укладення договору та погодження його істотних умов.
Укладення кредитного договору та ідентифікації відповідача підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС», з якої вбачається, що ОСОБА_1 був ідентифікований позивачем, а акцепт договору про споживчий кредит № 75118230 від 19.06.2024 підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У довідці також зазначено, що одноразовий ідентифікатор 18jie7ma був надісланий на номер телефону позичальника 19.06.2024 о 15:48:33, що підтверджує волевиявлення відповідача на укладення договору в електронній формі та погодження його умов.
Із умов договору про споживчий кредит № 75118230 від 19.06.2024 року вбачається, що предметом договору є надання позивачем відповідачу грошових коштів у формі фінансового кредиту у сумі 4 000,00 грн. строком на 360 календарних днів.
Договором передбачено, що пільговий період користування кредитом становить 30 календарних днів з 19.06.2024 по 19.07.2024, протягом якого процентна ставка за користування кредитом становить 1 %. Крім того, договором визначено стандартний період користування кредитом тривалістю 330 календарних днів з 20.07.2024 по 14.06.2025, протягом якого процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% (п.2.2.3 договору).
З умов договору вбачається, що кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку позичальника.
Крім того, до договору про споживчий кредит № 75118230 додано графік платежів, який є його невід`ємною частиною та містить інформацію про строки виконання зобов`язань за договором, розмір платежів і черговість погашення заборгованості.
Виконання позивачем зобов`язання щодо надання кредитних коштів підтверджується довідкою платіжного сервісу EasyPay № 3554-1426785136-19122025 від 19.12.2025, з якої вбачається, що 19.06.2024 на платіжну картку № НОМЕР_1 , зазначену відповідачем, було перераховано грошові кошти у сумі 4 000,00 грн., що свідчить про фактичне отримання відповідачем кредитних коштів.
Відповідач своїх зобов"язань за договором не виконав.
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 75118230 за період з 19.06.2024 по 14.06.2025 у відповідача наявні заборгованість у загальному розмірі 26 940,00 грн, яка складається з тіла кредиту 4 000,00 грн., нарахованих процентів за користування кредитом 20 940,00 грн., штрафних санкцій 2 000,00 грн. Вказаний розрахунок містить відомості про щоденні нарахування та відображає структуру заборгованості за договором.
Крім того, позивачем було проведено роботу щодо ситуації з погашенням наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, зокрема, надіслано йому письмову претензію про погашення кредитної заборгованості.
Відповідно до ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживчий кредит»).
Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст.202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договорів про надання фінансових послуг через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Порядок укладення електронного договору передбачений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень даної статті пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону).
Вказані електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.
За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит № 75118230 від 19.06.2024, а саме не повернув отримані грошові кошти у строки, визначені договором. За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі в розмірі 4 000,00 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 20 940,00 грн, суд при вирішенні позову звертає увагу, що загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Відповідно до п. 4. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» приписано надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (тобто не банкам), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Даний кредитний договір № 75118230 було укладено між відповідачем та кредитором 19.06.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.
На момент укладення кредитного договору (19.06.2024) діяла норма статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору передбачена п. 2.2.3 договору денна процентна ставка 1,5 % за період з 20.07.2024 по 14.06.2025 на підставі ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.
З огляду на викладене, суд вважає, що слід розрахувати заборгованість відповідача за процентами за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %.
За період з 19.06.2024 по 19.07.2024 проценти складають 1 200,00 грн (4 000,00 грн ? 1 % ? 30 днів).
За період з 20.07.2024 по 14.06.2025 проценти за користування кредитом складають 13 200,00 грн (4 000,00 грн ? 1 % ? 330 днів).
Загальний розмір процентів становить 14 400,00 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за штрафами у розмірі 2 000,00 грн, суд зазначає, що пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань і така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків, яким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема, договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Зважаючи на те, що з 24.02.2022 і по цей час в Україні діє воєнний стан та з огляду на викладені положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) штрафу, позивачем безпідставно нараховано відповідачу штраф в розмірі 2 000,00 грн, який стягненню не підлягає, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Отже, враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, суд вважає частково доведеними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 400,00 грн., що складається із суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 000,00 грн. та суми заборгованості за відсотками у розмірі 14 400,00 грн. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина 1, 2 статті 137 ЦПК України).
Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представник позивача просить стягнути із відповідача 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія договору про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 02.07.2025 року між «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та адвокатським об`єднанням «Апологет», відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, копія ордеру, копія акту наданих послуг № 648 від 06.02.2026, копія детального опису наданих послуг до акту № 648 від 06.02.2026.
З урахуванням вимог частини першої статті 141 ЦПК України та з огляду на часткове задоволення судом заявленого позову (68.30 %), стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно: судового збору в розмірі 1 818,42 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5464 грн. 
Керуючись статтями 12, 13, 76, 141, 258-259, 263-265, 272, 273, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 75118230 від 19.06.2024 в сумі 18 400 (вісімнадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 4 000,00 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 14 400,00 грн. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» судовий збір у розмірі 1 818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) грн. 42 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС»витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5464 (п"ять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Копію даного рішення направити позивачу та відповідачу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. 
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС», місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Смаль – Стоцького, 1, корпус 28, код ЄДРПОУ 43561909.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя Л.С. Ромазан