ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
04.06.2026	Справа № 910/3008/26	
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу 
за позовом 	Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (04074, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок 2)	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю "Колтрейн" (02002, місто Київ, вулиця Окіпної Раїси, будинок 4, приміщення 188, офіс 24)	
про	стягнення 3 916 915 грн 20 коп.	
Представники сторін	
від позивача: Барабаш М.Ю.	
від відповідача: Наїдко Л.В.	
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
19.03.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колтрейн" про стягнення 3 916 915 грн 20 коп.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між позивачем та відповідачем державного контракту (договору) про закупівлю від 27.05.2024 № 222/05-24-РМ належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано 2 530 915 грн 20 коп. пені та 1 386 600 грн 00 коп. штрафу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2026 відкрито провадження у справі № 910/3008/26, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи постановлено проводити у закритому судовому засіданні, підготовче засідання призначити на 27.04.2026. 
27.03.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні.
10.04.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
20.04.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.
27.04.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2026 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 18.05.2026.
04.05.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
У підготовчому засіданні 18.05.2026, керуючись пунктом 3 частиною 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.06.2026. 
В судове засідання 04.06.2026 з`явились представники сторін та надали пояснення по суті спору. 
Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.
Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.
У судовому засіданні 04.06.2026 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
15.03.2024 між Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", правонаступником прав та обов`язків якого є Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колтрейн" (постачальник за договором) укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 222/05-24-РМ, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити замовнику сумка-підсумок бойова А-30 Вид 5 (18920000-4: сумки) (далі за текстом - товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в специфікації (додаток № 1), а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до пунктів 4.1. та 4.1.1 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором не пізніше строку, визначеного у специфікації (додаток № 1), але у будь-якому випадку в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у додатку №2 до цього договору (далі - заявка на поставку товару). 
Вказані у специфікації (додаток №1) або заявках на поставку товару строки поставки товару можуть бути змінені за зверненням замовника, але у будь-якому випадку - за погодженням сторін. 
Згідно пунктів 1 та 5 специфікації (додаток № 1 до договору) постачальник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку товару у кількості 127 200 штук за ціною за одиницю без ПДВ 330,00 грн., строком до 15.06.2024 включно 12 200 штук та до 30.06.2024 включно 115 000. 
Заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки, визначеної у специфікації (додаток № 1) або в заявках на поставку товару (пункт 4.3 договору). 
Відповідно до пункту 4.3 договору, 28.05.2024 замовником на адресу постачальника було направлено заявку на поставку № R000319, де зазначено отримувачів товару і відповідну кількість товару та строки, що відповідають пунктам 1 та 5 специфікації (додаток № 1 до договору). 
Відповідно до пункту 6.1. договору товар за кількістю поставляється отримувачу після приймального контролю (якості) представниками Центрального управління контролю якості Міністерства оборони України (далі-представник Центрального управління).
Згідно з пунктом 6.2 договору приймання товару здійснюється у відповідності до інструкцій та нормативних документів щодо приймання даного виду Товару, зокрема, але не виключно: Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 № П-6; Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 19 липня 2017 року № 375, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2017 року за № 1461/31329 (зі змінами).
У відповідності до пункту 6.4 договору приймання товару здійснюється після перевірки отримувачем, замовником особисто та/або із залученням третьої особи, визначеної у пункті 5 додатку № 3 до цього договору, товару на: відповідність технічним вимогам до даного виду товару та вимогам нормативної документації, у т.ч. перевірки товаросупровідних документів, візуального огляду кожної партії товару щодо зовнішнього вигляду, відповідності, цілісності, неушкодженості, проведення повного кількісного контролю-перерахунку, та здійснення контролю за якістю товару.
У пункті 6.5 договору визначено, що здійснення контролю за якістю товару регламентується додатком № 3 до цього договору та складається з наступних етапів: затвердження контрольного зразка; приймальний контроль товару за якістю
Після здійснення перевірки Товару відповідно до пунктів 6.3, 6.4 договору, у разі відсутності зауважень отримувача до товару, постачальник та отримувач підписують акт приймання товару, що підтверджує перехід права власності на товар від постачальника до отримувача, та постачальник передає підписаний акт приймання товару на підпис замовнику разом з оригіналом товарно-транспортної накладної, після чого замовник повертає належні екземпляри акту приймання товару постачальнику та отримувачу (пункт 6.7 договору).
Пунктом 8.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього договору, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. Загальна відповідальність кожної сторони за цим договором буде обмежуватись прямими документально підтвердженими витратами (збитками). Сторони не несуть відповідальність за упущену вигоду, моральну шкоду, шкоду репутації, втрату бізнес можливостей тощо.
У відповідності до пункту 13.1. договору сторонами погоджено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами та дії протягом строку, вказаного в специфікації (додаток № 1).
На виконання умов договору відповідачем поставлено, а позивачем прийнято товар, що підтверджується підписаними між сторона актами прийняття товару № 131 від 22.06.2024 на суму 4 831 200 грн 00 грн., № Р-779 від 09.08.2024 на суму 1 980 000 грн 00 коп. та № 202 від 10.08.2024 на суму 17 820 000 грн 00 коп.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за державним контракту (договору) про закупівлю від 27.05.2024 № 222/05-24-РМ щодо поставки товару в строк та в кількості, обумовлених в договору, у зв`язку з чим заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1 386 000 грн 00 коп. штрафу та 2 530 915 грн 20 коп. пені за порушення строків постачання товару, нарахованої за загальний період прострочення з 01.07.2024 по 10.08.2024. 
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою договором поставки. 
Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (тут і надалі: чинного станом на день виникнення спірних правовідносин) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. 
Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. 
У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (тут та надалі - в редакції чинній, станом на день виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. 
Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
У відповідності до частини 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Нормами статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. 
Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:
за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);
за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Згідно пункту 8.2 договору, у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими)
Дії відповідача є порушенням зобов`язання, що є підставою застосування відповідальності відповідно до умов пункту 8.2 договору.
З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині штрафу суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Судом перевірено розрахунки позивача, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Колтрейн" вказує про настання форс-мажорних обставин, а саме у країні виробника замовленого товару (Китайська народна республіка) стався ураган шостого рівня небезпеки, що спричинив значну повінь та руйнування, у зв`язку з чим місцевою владою було прийняте рішення про призупинення робочих процесів підприємств, припинення електро- та водопостачання, що зупинило роботу фабрики з виготовлення товару, на підтвердження чого у подальшому відповідач надав Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 12.07.2024 № 5301-24-1340 Полтавської торгово-промислової палати.
Однак, суд вважає необґрунтованими такі доводи відповідача з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 10.4 договору при настанні надзвичайних та невідворотних форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема тих, які передбачені в частині другій статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", які об`єктивно унеможливлюють повне або часткове виконання сторонами зобов`язань, передбачених умовами договору, строк виконання таких зобов`язань може бути відкладений на час, протягом якого діятимуть такі обставини, за умови, якщо сторони не знайдуть інших прийнятних альтернативних способів виконання таких зобов`язань, як це передбачено пунктом 10.6. цього договору.
Згідно з пунктом 10.5. договору протягом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), передбачених пунктом 10.4. цього договору, та за умови дотримання вимог цього розділу, сторони не несуть відповідальності за невиконання умов договору, якщо це невиконання стало наслідком форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), причин, що знаходяться поза сферою контролю сторони, яка не виконує свої зобов`язання.
Пунктом 10.6. контракту у разі настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під їх дію, має негайно упродовж 3 (трьох) робочих днів повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (на електронну пошту, що зазначена в розділі 12 цього договору; одночасно з цим відповідне повідомлення дублюється та направляється в паперовій формі на фактичну адресу, що зазначена в договорі), вказавши характер цих обставин та очікуваний строк їхньої тривалості. Якщо інша сторона не надає інших письмових інструкцій, сторона, що підпадає під дію обставин непереборної сили, має докласти всіх можливих зусиль для того, щоб і надалі виконувати свої зобов`язання за цим Договором, наскільки це буде можливо в конкретних обставинах, та шукати інших прийнятних альтернативних способів виконання своїх зобов`язань, яким би не заважала дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Після закінчення дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під дію таких обставин, повинна повідомити про це іншу сторону протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту припинення дії таких обставин у порядку зазначеному вище.
Якщо сторона, яка підпала під дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх настання не знайшла інших можливостей виконувати свої зобов`язання за цим договором, вона повинна підтвердити факт виникнення/існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідним документом, виданим торгово-промисловою палатою або іншим уповноваженим органом (особою) країни (місцевості), де виникли/існували форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили). Такий документ надається іншій стороні протягом 14 робочих днів з дня виникнення таких обставин у порядку зазначеному у пунктом 10.6. вище. У випадку не надання стороною для якої виникли форс-мажорні обставини, повідомлень та доказів виникнення таких обставин, у строк вказаний у пунктами 10.6 та 10.7 договору, сторона втрачає право, у майбутньому, посилатись на такі форс-мажорні обставини, як на підставу звільнення від відповідальності (пункт 10.7 договору).
З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами договору відповідач листом № 358 від 26.06.2024 повідомив позивача про те, що оскільки Товариства з обмеженою відповідальністю "Колтрейн" самостійно не виготовляє замовлений товар, а закуповує його за зовнішньоекономічним контрактом, укладеним з NOPS SP z.o.o. (Республіка Польща), яке, у свою чергу, поставляє такий товар від виробника, що знаходиться в Китайській народній республіці, де сталася повінь та введено надзвичайний стан, для відповідача настали форс-мажорні обставини.
12.07.2024 відповідач направив позивачу сертифікат Полтавської Торгово-промислової палати від 12.07.2024 № 5301-24-1340, згідно з якого на час виконання державного контракту (договору) про закупівлю від 27.05.2024 № 222/05-24-РМ діяли обставини непереборної сили.
За змістом статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Згідно з правовими висновками, що викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами, адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам, суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
У даному випадку, надаючи оцінку висновкам, що містяться в сертифікі Полтавської Торгово-промислової палати від 12.07.2024 № 5301-24-1340, суд виходить з того, що згідно з вказаним сертифікатом причиною невиконання відповідачем зобов`язання перед позивачем з поставки товару у визначений договором строк є неможливість поставки товару його контрагентом - NOPS SP z.o.o. (Республіка Польща).
З цього приводу слід зазначити, що за змістом статті 96 Цивільного кодексу України та статті 42 Господарського кодексу України у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.
У даному випадку відповідач, як суб`єкт господарювання, що здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи договір на поставку товару для військових потреб, усвідомлював, що є метою такої поставки, що кінцевою датою поставки є дата, визначена у цьому договорі, з огляду на що повинен був розумно оцінити всі обставини з урахуванням виду своєї діяльності, реальних умов виконання договору та можливості поставки товару у погоджений сторонами строк за рахунок інших постачальників (виробників).
За висновком суду, обставини порушення контрагентом своїх зобов`язань за договором поставки, наведені відповідачем, не є свідченням настання обставин непереборної сили, що спричинили (стали причиною) порушення зобов`язання, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, мали та могли бути передбачені та враховані відповідачем при укладенні договору з огляду на його обізнаність про цілі та мету поставки, а також необхідності поставки відповідного товару із-за кордону.
Тобто для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.10.2022 у справі № 927/25/21.
Крім того суд враховує, що надані ТПП висновки не є висновками судової експертизи у розумінні положень Закону України "Про судову експертизу", а представляють собою думку авторитетних та незалежних фахівців з певного питання, поставленого перед ТПП.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 03.09.2020 у справі № 910/15637/19 та від 10.09.2020 у справі № 910/13459/18, у разі надання до суду документів, виданих торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень учасником справи в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, такі документи відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України є доказами, які згідно з частинами 1, 2 статті 86 та статті 104 цього Кодексу не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Суд в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи оцінює ці докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
Відтак, суд вважає, що відповідачем не доведено існування обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.
Крім того, відповідачем, відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Таким чином, наведеними нормами статті 551 Цивільного кодексу України передбачено право суду зменшувати розмір заявлених до стягнення сум неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.
З урахуванням викладеного та змісту клопотання відповідача суд зазначає, що відповідачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження достатньої поважності причин неналежного виконання зобов`язань за договором та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, відтак обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути розцінені як виняткові та такі, що є підставою для зменшення нарахованого штрафу.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем зобов`язань за договором з поставки товару у встановлений строк та в кількості, та правомірність нарахованих в зв`язку з цим пені та штрафу розмір яких відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів вчасної поставки товару відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 386 000 грн 00 коп. штрафу та 2 530 915 грн 20 коп. пені за порушення строків постачання товару підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колтрейн" (02002, місто Київ, вулиця Окіпної Раїси, будинок 4, приміщення 188, офіс 24, ідентифікаційний код 42302587) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (04074, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок 2, ідентифікаційний код 44725823) 2 530 915 (дві тисячі п`ятсот тридцять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) грн 20 коп. пені за порушення строків постачання товару, 1 386 000 (один мільйон триста вісімдесят шість тисяч) грн 00 коп. штрафу за порушення строків поставки товару понад 30 календарних днів та витрати по сплаті судового збору у розмірі 47 002 (сорок сім тисяч два) грн 98 коп.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ. 

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 25.06.2026

Суддя Н.Плотницька