Справа № 357/1603/26
Провадження № 2/357/3324/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 року місто Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді – Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання – Гриненко К.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
30.01.2026 представника позивача, адвокат Матула Вікторія Юріївна, звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через систему «Електронний суд», що зареєстрований судом 02.02.2026, обґрунтовуючи тим, що 20.03.2025 між Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-258151/1, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 90000,00 грн, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту, в свою чергу, Позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Банк свої зобов`язання за договором виконав повністю, а позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 14.01.2026 утворилася заборгованість у розмірі 115364,77 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 90000,00 грн, заборгованості за відсотками – 25364,77 грн. З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу відповідача направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, але дана вимоги залишена відповідачем без реагування, борг не оплачено. Тому, просила у судовому порядку стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» заборгованість за Кредитним договором №CL-258151/1 від 20.03.2025, у розмірі 115364,77 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн.
11.02.2026 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 14.04.2026 – 11:30.
07.04.2026 відповідач - ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення у справі, у яких зазначив, що 27.01.2020 між ним та АТ «Кредобанк» укладено договір №CL-258151 від 27.01.2020 про надання коштів в кредит. 20.03.2025 він звернувся до відділення АТ «Кредобанк» в місті Києві щодо вирішення питання по кредиту, де його запитали чи не проходить він військову службу в ЗСУ, оскільки для даної категорії осіб наявні пільги, на що він відповів, що особисто він не проходить, проте його дружина ОСОБА_2 проходить військову службу за контрактом в ЗСУ, має посвідчення УБД. На його інформацію йому відповіли, що це їм не підходить, служити має він та запропонували йому зробити реструктуризацію боргу, що і зробили створивши новий договір. Для створення даного договору йому довелося відразу заплатити 6000,00 грн. Після створення нового договору від 20.03.2025 він почав досліджувати питання пільг по кредитам для сімей військових та дізнався, що він підпадає під категорію людей, коли відсотки по кредиту, штрафи та пені скасовуються, оскільки один із членів сім?ї проходить військову службу в ЗСУ, має посвідчення УБД та має Форму 5 від військової частини, на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 08.07.2025 він звернувся до АТ «Кредобанк» із заявою та документами, згідно яких вимагав скасування нарахованих відсотків, штрафу та пені за кредитом, оскільки він підпадає під пільгову категорію. При цьому, він бажав щоб банк опирався на договір №CL-258151 від 27.01.2020, оскільки при складанні договору від 20.03.2025 його було введено в оману. Кошти по кредиту він не сплачував, у зв`язку з тим що банк не застосував до нього пільги передбачені законодавством. Тому, просив визнати недійсним договір №CL-258151/1 від 20.03.2025, укладений між ним та АТ «Кредобанк», так як він був укладений з порушеннями та без урахування інформації про проходження військової служби його дружиною ОСОБА_3 ; врахувати в оплату кредиту його внесок у розмірі 6000,00 грн від 20.03.2025; використати пакет документів, що він надавав до АТ «Кредобанк» 08.07.2025 для скасування нарахувань по відсоткам, штрафу та пені за договором №CL-258151 від 27.01.2020; доручити АТ «Кредобанк» провести реструктуризацію його боргу в сумі 55785,21 грн, згідно договору №CL-258151 від 27.01.2020, на строк 5 років з вирахуванням суми 6000,00 грн, у зв?язку з обмеженими фінансовими можливостями його сім?ї, так як власного житла вони не мають, мають малолітню дитину та дружина перебуває в декретній відпустці без основного доходу; судовий збір стягнути з АТ «Кредобанк», так як ініціатором позову був даний банк та банк не застосував до нього пільги передбачені законодавством.
14.04.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 24.06.2026 – 11:30, для реалізації права позивача на подання заяв щодо спору.
Представник позивача, за довіреністю – адвокат Матула Вікторія Юріївна у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 01.04.2026 подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує, позов задовольнити у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач – ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїх поясненнях просив розгляд справи провести без його участі, позицію щодо спору надав.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
24.06.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перехід до стадії ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У постанові Верховного Суду у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 та постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2022 року у справі №761/38266/14 зазначено, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з?явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. У разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Встановлено, що 20.03.2025 відповідач - ОСОБА_1 підписав заяву на отримання кредитного траншу, згідно якої надав про себе всю загальну інформацію, персональні дані, адресу місця проживання, суму бажаного кредиту – 90000,00 грн та призначення кредиту: для погашення заборгованості за кредитним договором №CL-258151 від 27.01.2020.
20.03.2025 між Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CL-258151/1, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти (надалі – Кредитний договір) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі.
Відповідно до п. 2.1-2.4 Кредитного договору, банк видає позичальнику кредит у розмірі 90000,00 грн на 60 місяців терміном до 19.03.2030 на погашення кредитної заборгованості позичальника перед АТ «КРЕДОБАНК» по кредитному договору №CL-258151 від 27.01.2020 у сумі 90000,00 грн, на рахунок відкритий в АТ «КРЕДОБАНК».
Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, кредит видається Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься в п.2.4. Кредитного договору.
Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35,00% річних.
Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього.
Відповідно до п. 6.9. Кредитного договору, банк у випадках, передбачених п. 3.3 Договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.
Відповідно до п. 6.10. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання тато повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку.
Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору, за виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.
Також, 20.03.2025 відповідач підписав графік платежів, що є додатком №1 до кредитного договору №CL-258151/1 від 20.03.2025, паспорт споживчого кредиту та згоду на обробку персональних даних.
Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Також, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Отже, встановлено, що вказаний кредитний договір №CL-258151/1 від 20.03.2025, укладений між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 , підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили усі істотні умови договору, а тому, саме з 20.03.2025 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
АТ «КРЕДОБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором №CL-258151/1 від 20.03.2025 виконав у повному обсязі, оскільки надав ОСОБА_1 кредит у встановленому договором розмірі, а саме на погашення кредитної заборгованості позичальника перед АТ «КРЕДОБАНК» по кредитному договору №CL-258151 від 27.01.2020 у розмірі 90000,00 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру №12924917 від 20.03.2025 та випискою по особовому рахунку відповідача за період з 27.03.2019 до 10.12.2025.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи в електронній та паперовій формі та не заперечуються відповідачем.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.
На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача - ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-258151/1 від 20.03.2025 станом на 14.01.2026 становить 115364,77 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 90000,00 грн, заборгованості за відсотками – 25364,77 грн.
04.12.2025, у зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, представник АТ «КРЕДОБАНК» направив досудову вимогу ОСОБА_1 щодо дострокового стягнення заборгованості на його адресу проживання: АДРЕСА_1 , однак, жодної дії щодо погашення заборгованості відповідачем здійснено не було.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, позивачем доведено факт укладення кредитного договору №CL-258151/1 від 20.03.2025, факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 90000,00 грн та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, а тому, суд дійшов висновку, що з останнього підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту згідно договору №CL-258151/1 від 20.03.2025 у розмірі 90000,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках у розмірі 25364,77 грн, суд зазначає наступне.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц.
Так, на підставу вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором позивачем було надано розрахунок заборгованості та виписку із особового рахунку відповідача, які є належними та допустимими доказами, враховуючи, що позивачем надані докази отримання кредитних коштів, а відповідач заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості свого контр розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу, до суду не надав.
Відповідач заперечуючи проти позовних вимог просить визнати недійсним договір №CL-258151/1 від 20.03.2025, укладений між ним та АТ «Кредобанк», так як він був укладений з порушеннями та без урахування інформації про проходження військової служби його дружиною ОСОБА_3 ; врахувати в оплату кредиту його внесок у розмірі 6000 грн від 20.03.2025; використати пакет документів, що він надавав до АТ «Кредобанк» 08.07.2025 для скасування нарахувань по відсоткам, штрафу та пені за договором №CL-258151 від 27.01.2020; доручити АТ «Кредобанк» провести реструктуризацію його боргу в сумі 55785,21 грн згідно договору №CL-258151 від 27.01.2020 на строк 5 років з вирахуванням суми 6000,00 грн, у зв?язку з обмеженими фінансовими можливостями його сім?ї, так як власного житла вони не мають, мають малолітню дитину та дружина перебуває в декретній відпустці без основного доходу; судовий збір стягнути з АТ «Кредобанк», так як ініціатором позову був даний банк та банк не застосував до нього пільги передбачені законодавством.
Суд критично оцінює зазначені твердження, оскільки, при розгляді справи відповідач не заявляв зустрічних вимог, шляхом подання позовної заяви у порядку ст. 193-194 ЦПК України, про визнання недійсним кредитного договору №CL-258151/1 від 20.03.2025 та зобов`язання АТ «Кредобанк» провести реструктуризацію його боргу в сумі 55785,21 грн згідно договору №CL-258151 від 27.01.2020 на строк 5 років з вирахуванням суми 6000,00 грн, а тому вирішення цих питань у рамках даної справи є неможливим, оскільки виходять за межі заявлених позовних вимог.
Крім того, 20.03.2025 між Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CL-258151/1, відповідно до умов якого Банк видає позичальнику кредит у розмірі 90000,00 грн на 60 місяців терміном до 19.03.2030 на погашення саме кредитної заборгованості позичальника перед АТ «КРЕДОБАНК» по кредитному договору №CL-258151 від 27.01.2020 у сумі 90000,00 грн, на рахунок відкритий в АТ «КРЕДОБАНК».
Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом в.о. Президента України від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII «Про часткову мобілізацію в Україні» в Україні оголошена мобілізація, у зв`язку з чим з 17.03.2014 настав особливий період, що також підтверджується листом Міністерства оборони України від 01 жовтня 2015 року №322/2/8417, в якому зазначено, що особливий період в Україні настав із 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», яким оголошено часткову мобілізацію, та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на Сході України.
Також, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан, який діє і на даний час.
Встановлено, що відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.10.2023 та від даного шлюбу він має малолітню дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
З копії довідки військової частини НОМЕР_3 №4784/388/519 від 21.02.2026 вбачається, що капітан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 02.02.2023 і по теперішній час, що також підтверджується копією посвідчення офіцера Збройних Сил України, видане 08.11.2023.
Згідно листа Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142, документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки, а документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Отже, копією довідки військової частини НОМЕР_3 №4784/388/519 від 21.02.2026 підтверджено, що капітан ОСОБА_2 перебуває на військовій службі.
Таким чином, на момент укладення кредитного договору №CL-258151/1 від 20.03.2025, упродовж строку його кредитування і по даний час дружина відповідача - ОСОБА_2 була і наразі є військовослужбовцем.
Враховуючи вищевикладене та те, що в Україні на момент укладення кредитного договору №CL-258151/1 від 20.03.2025 діяв особливий період і нині триває воєнний стан, вказане свідчить про те, що на ОСОБА_1 , який є чоловіком військовослужбовця, поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», а тому вимога про стягнення з нього відсотків за користування кредитом у розмірі 25364,77 грн не підлягає до задоволення.
Відповідач, у своїх поясненнях зазначив, що перебуває у складному матеріальному становищі, у зв?язку з обмеженими фінансовими можливостями його сім?ї, власного житла вони не мають, мають малолітню дитину та дружина перебуває в декретній відпустці без основного доходу.
Разом з тим, належних та достатніх доказів у підтвердження даних обставин саме для застосування судом розстрочення сплати заборгованості до суду не подав.
Однак, відповідач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду на підставі ст. 435 ЦПК України.
У ч. 1 ст. 435 ЦПК України закріплене положення, відповідно до якого, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн, а тому, враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягується судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2077,03 грн.
Керуючись ст. 11, 205, 207, 526, 610, 611, 625, 627, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 4, 12, 76 – 81, 141, 223, 258, 259, 264 – 265, 268, 274-279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором №CL-258151/1 від 20.03.2025, у розмірі 90000,00 грн (дев`яносто тисяч гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2077,03 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», ЄДРПОУ: 09807862, місцезнаходження: вулиця Сахарова, будинок 78, місто Львів, 79026.
Відповідач – ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення складено 06.07.2026. 
Суддя: 	О. В. Бондаренко