Справа № 420/24890/25 
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом 
ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
за участю 3-ої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, 
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №155250014249 від 13.06.2025 року про відмову у переведенні та здійсненні нарахування і виплати ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 25.12.2024 пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу" зарахувавши до стажу державної служби період служби в органах державної служби з 30.01.1985 по 31.01.1992 , з 11.07.1994 по 04.11.1995 , з 04.11.1995 по 14.03.2005, з 23.05.2005 по 26.05.2010 із урахуванням довідок про складові заробітної плати №313/15-32-10-02-12 від 20.12.2024 та №314/15-32-10-02-12 від 20.12.2024;
стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 969 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІУ. У відповідності із записами трудової книжки позивач з 30.01.1985 по 26.05.2010 працював в органах державної служби. Починаючи з 30.01.1985 по 31.01.1992 року працював секретарем Кілійського РК ЛКСМ України. З 11.07.1994 по 04.11.1995 працював на посаді виконуючого обов`язки завідуючого відділом економічного та соціального розвитку виконкому районної Ради. З 04.11.1995 по 14.03.2005 працював у Кілійській районній державній адміністрації. З 23.05.2005 по 26.05.2010 працював в органах Державної податкової служби згідно записів трудової книжки.
Позивач 25.12.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області із заявою щодо переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" на пенсію зі віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-Ш (далі - Закон №889). Головне управління Державної податкової служби України в Одеській області видало ОСОБА_1 довідки про заробітну №313/15-32-10-02-12 від 20.12.2024 (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років станом на грудень 2024 року) та №314/15-32-10-02-12 від 20.12.2024 (про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби).
За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області рішенням від 31.12.2024 № 155250014249 відмовило у переході із пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки стаж державної служби ОСОБА_1 становить лише 8 років 9 місяців 3 дні.
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправними і зобов`язанням вчинити певні дії. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №: 420/3542/25 від 04 квітня 2025 року з урахуванням змін, внесених апеляційним судом, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії на підставі Закону України "Про державну службу", періодів роботи позивача з 11.07.1994 по 04.11.1995, з 04.11.1995 по 12.04.2001, з 12.04.2001 по 15.06.2004, з 15.06.2004 по 14.03.2005 та з 23.05.2005 по 26.05.2010".
На виконання судового рішення відповідач повторно розглянувши заяву від 25.12.2024 та прийняв рішення №155250014249 від 13.06.2025 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 за недостатністю стажу державної служби, за обчисленням відповідача стаж державної служби склав 15 років 7 місяців 24 дні.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, та вважаючи, що стаж державної служби більше 20 років, позивач просить задовольнити позов.
Ухвалою від 29.07.2025 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи без участі представників сторін в письмовому провадженні. 
Залучено 3-ю особу на стороні відповідача без самостійних вимог ГУ ПФУ в Одеській області.
ГУ ПФУ в Тернопільській області (відповідач) надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, вказує, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 року у справі № 420/3542/25 відділом перерахунків пенсій № 1 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом розглянуто заяву та прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 . При донарахуванні стажу згідно рішення суду, стаж державного службовця заявника становить 15 років 7 місяців 24 дні, що не дає права на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу", оскільки позивач не працював на посаді державного службовця станом на 01.05.2016 року.
Також посилається на те, що фактично підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із діями Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області під час виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду 04 квітня 2025 року у справі №420/3542/25. Заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення. Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Таким чином, наявні підстави для закриття провадження у справі.
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило суд, що позбавлене можливості надати суду матеріали пенсійної справи позивача. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Після прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області було передано засобами програмного забезпечення копії документів позивачки до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (за місцем проживання особи).
Від 3-ї особи пояснень не надійшло.
Ухвалою від 10.04.2026 суд витребував додаткові докази від сторін, оскільки необхідно уточнення щодо конкретних періодів роботи позивача на державній службі, які включені відповідачем до стажу 15 років 7 місяців 24 дні згідно змісту рішення №155250014249 від 13.06.2025 . Від Головного управління ПФУ в Одеській області витребувано копію пенсійної справи в частині, яка стосується предмету спору.
21.04.2026 до суду від третьої особи надійшли копії матеріалів пенсійної справи.
26.04.2026 відповідач повідомив суд, що до стажу державної служби позивачу зараховані періоди роботи з 11.07.1994 по 04.11.1995 , з 04.11.1995 по 14.03.2005, з 23.05.2005 по 26.05.2010.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІУ
У відповідності із записами трудової книжки позивач з 30.01.1985 по 16.11.1991 року працював секретарем Кілійського РК ЛКСМ України (вибірна посада). З 16.11.1991 по 31.01.1992 вибраний головою координаційного комітету Килійського районного об`єднання молоді.
З 11.07.1994 по 04.11.1995 позивач працював на посаді виконуючого обов`язки завідуючого відділом економічного та соціального розвитку виконкому районної Ради.
З 04.11.1995 по 14.03.2005 працював у Кілійській районній державній адміністрації.
З 23.05.2005 по 26.05.2010 працював в органах Державної податкової служби.
Позивач 25.12.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області із заявою щодо переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" на пенсію зі віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-Ш (далі - Закон №889).
За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області рішенням від 31.12.2024 № 155250014249 відмовило у переході із пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки стаж державної служби ОСОБА_1 становить лише 8 років 9 місяців 3 дні.
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправними і зобов`язанням вчинити певні дії. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 року у справі №420/3542/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період служби в органах державної служби з 11.07.1994 року по 04.11.1995 року, з 04.11.1995 року по 14.03.2005 року, з 23.05.2005 року по 17.12.2014 року із урахуванням довідок про складові заробітної плати №313/15-32-10-02-12 від 20.12.2024 року та №314/15-32- 10-02-12 від 20.12.2024 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.12.2024 про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наведеної судом в рішенні.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року змінено шляхом викладення абзацу третього його резолютивної частини в наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії на підставі Закону України "Про державну службу", періодів роботи позивача з 11.07.1994р. по 04.11.1995р., з 04.11.1995р. по 12.04.2001р., з 12.04.2001р. по 15.06.2004р., з 15.06.2004р. по 14.03.2005р. та з 23.05.2005р. по 26.05.2010р.". В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року залишено без змін.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 року у справі № 420/3542/25 відділом перерахунків пенсій № 1 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області розглянуто повторно заяву позивача та прийнято рішення №155250014249 від 13.06.2025 про відмову ОСОБА_1 . В рішенні вказано, що при донарахуванні стажу згідно рішення суду, стаж державного службовця заявника становить 15 років 7 місяців 24 дні, що не дає права на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу", оскільки позивач не працював на посаді державного службовця станом на 01.05.2016 .
Позивач не погоджується з рішенням відповідача, вважає, що дії відповідача щодо не зарахування йому у стаж державної служби періодів роботи в органах державної служби з 30.01.1985 по 31.01.1992, з 11.07.1994 по 04.11.1995 , з 04.11.1995 по 14.03.2005, з 23.05.2005 по 26.05.2010 є протиправними та такими, що порушують його конституційне право на соціальний захист, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" № 889 -VIII від 10.12.2015 року, день набрання чинності 01.05.2016 (далі Закон № 889-VІІІ). В Законі передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ визнано, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року (далі - Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ можуть мати дві категорії: 
- державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889- VІІІ (01 травня 2016 року) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України (пункт 10); 
- особи, які на день набрання чинності Закону № 889-VІІІ (01 травня 2016 року) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України (пункт 12).
Після 01.05.2016 року відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" № 889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 - VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889- VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 попереднього Закону в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889- VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Позивач наполягає на тому, що він має право на пенсiю державного службовця вiдповiдно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу" , оскільки досягнув пенсійного віку, має в наявностi вiдповiдний страховий стаж (35 pоків для чоловiкiв) тa, не менше нiж 20 pоків стажу на посадах, вiднесених до вiдповiдних категорiй посад державної служби, визначених статтею 24 Закону №3723 та актами Кабiнету Miнicтpiв Укрaїни станом на 1 травня 2016 року.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.12.2024 про перехід із пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу", доданих до неї документів та матеріалів пенсійної справи встановлено, що загальний стаж його роботи становить 43 роки 7 місяців 28 днів, у тому числі визнаний відповідачем стаж державної служби складає 15 років 07 місяців 24 дні. Зокрема, до стажу державної служби відповідачем зараховані такі періоди роботи:
- з 11.07.1994 по 04.11.1995 на посаді виконуючого обов`язки завідуючого відділом економічного та соціального розвитку, завідуючого відділом виконкому районної Ради, 
- з 04.11.1995 по 14.03.2005 на посаді начальника управління економіки , заступника голови Килійській районній державній адміністрації,
- з 23.05.2005 по 26.05.2010 на різних посадах в органах Державної податкової служби. 
Період роботи з 01.02.1985 по 16.11.1991 другим секретарем, першим секретарем Килійського РК ЛКСМ України, з 16.11.1991 по 31.01.1992 головою координаційного комітету Килійського районного об`єднання молоді до стажу, який дає право на пенсію за Законом "Про державну службу", відповідач не включив. В свою чергу, позивач вважає такі дії протиправними, вважає, що робота на виборних та інших посадах у ЛКСМ України зараховується до стажу державної служби, оскільки цей період прирівнюється до роботи в органах державного управління. 
Стаж державної служби, до набрання чинності Закону № 889-VІІІ обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. № 283 (далі - Порядок № 283).
Відповідно до абзацу 10 пункту 3 Порядку № 283 до стажу державної служби включається також час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів виконавчої влади та інших державних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 р. № 1049, (далі - Порядок №1049).
На підставі приписів абзацу 4 пункту 3 Положення № 1049, до стажу роботи, який надає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 КЗпП України. За змістом статті 118 КЗпП України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 3 червня 1994 року № 4-5-1156, погодженими з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в партійних, профспілкових та комсомольських органах лише на виборних та відповідальних посадах. Відповідальною вважають посаду, на яку приймають колегіальним органом (постановою конференції, зборів, комітету, бюро) партійних, комсомольських та профспілкових організацій. 
Діяльність ВЛКСМ була врегульована Статутом, прийнятим XIV з`їздом ВЛКСМ, із змінами, внесеними XV, XVII и XVIII з`їздами ВЛСМ.
Пунктом 11 цього Статуту було встановлено, що одним із керівних принципів організаційної побудови комсомолу є демократичний централізм, що означає, зокрема виборність усіх керівних органів комсомолу знизу доверху.
Пунктами 13,14 цього Статуту визначено, що вищим керівним органом комсомольської організації є: загальні збори (для первинних організацій), конференція (для районних, міських, окружних, обласних, крайових організацій), з`їзд (для комсомольських організацій союзних республік, для ВЛКСМ). Загальні збори, конференція або з`їзд обирають бюро або комітет, які є їх виконавчим органом та здійснює керівництво усією поточною роботою комсомольської організації.
Пунктом 41 цього Статуту встановлено, що окружний, міський, районний комітет комсомолу обирає бюро, в тому числі секретарів комітету.
Згідно записів трудової книжки позивача такий, з 30.01.1985 постановою пленуму Килійського РК ЛКСМ України № 2 від 30.01.19856 затверджений на посаді другого секрпетаря Килійського райкому комсомолу, на якій працював до 20.06.1986. Постановою пленума РК ЛКСМУ № 7 від 20.06.1986 позивач вибраний першим секретарем Килійського РК ЛКСМ України, посаду обіймав до 16.11.1991. З 16.11.1991 до 31.01.1992 вибраний головою Координаційного комітету Килійського районного об`єднання молоді .
З зазначеного вбачається, що вищезазначені посади, які обіймав позивач відносяться до відповідальних посад, оскільки призначення на таку приймалось колегіальним органом (постановою бюро) комсомольської організацій.
Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.
Так, відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій унормовано положеннями Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1),
Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). 
Пунктом 4.2 розділу ІV " Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1).
Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналізуючи положення норм чинного законодавства, яке регулює порядок призначення пенсії в системі загальнообов`язкового державного страхування, суд приходить до висновку, що відмовляючи особі у переведенні з одного виду пенсії на інший, територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, визначити розмір страхового та спеціального (пільгового) стажу особи, яка звернулась до призначення пенсії, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до стажу окремих періодів роботи та/або навчання.
У свою чергу, завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Окрім того, частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Оскільки вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією відповідача, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи на виборних посадах в органах ЛКСМ України з 30.01.1985 по 31.01.1992 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.12.2024 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наведеної судом в рішенні.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Позовні вимоги щодо урахування при призначенні/переведенні на пенсію держслужбовця довідок про складові заробітної плати №313/15-32-10-02-12 від 20.12.2024 та №314/15-32-10-02-12 від 20.12.2024; є передчасні, оскільки така пенсія ще не призначена, відповідач не вчиняв дій щодо неврахування вказаних довідок при призначенні пенсії.
Що стосується доводів відповідача про те, що має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Оскільки на стадії виконання судового рішення відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, таке рішення може бути предметом судового оскарження. Крім того, підстави прийняття рішення №155250014249 від 13.06.2025 були іншими, ніж при прийнятті рішення від 31.12.2024 № 155250014249. Суд вважає, що при прийнятті рішення №155250014249 від 13.06.2025 відповідач не був обмежений обов`язком включення до стажу державної служби тих періодів, які вказані судом, а мав перевірити і інші періоди на предмет віднесення їх до державної служби, так як рішення про призначення пенсії або відмову у призначенні пенсії приймається на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, а не тільки судового рішення. 
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
З урахуванням наведеного, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 493,22 грн.
Керуючись ст. ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №155250014249 від 13.06.2025 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи на виборних посадах в органах ЛКСМ України з 30.01.1985 по 31.01.1992 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.12.2024 року про призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" з урахуванням правової оцінки, наведеної судом в рішенні.
В решті вимог відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 493,22 грн. 
Рішення суду набирає законної сили у строк і порядок визначені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.
Повний текст рішення складено та підписано 01.05.2026.
Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА