Справа №295/7326/26
Категорія 18
1-кп/295/946/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.05.2026 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026060600000412 від 06.04.2026, про обвинувачення
ОСОБА_6 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Улянівка, Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні дітей немаючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого в силу ст. 89 КК України, 
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
05.04.2026 близько 21 години ОСОБА_6 та його матір ОСОБА_5 перебували за місцем за свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 .
У цей же день, час та місці у ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник словесний конфлікт, під час якого у нього виник протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_5 , реалізуючи який ОСОБА_6 , ігноруючи норми моралі та будучи незадоволеним поведінкою матері, з метою викликати у неї відчуття тривоги, маючи фізичну перевагу, наблизився до останньої та, взявши до рук предмет схожий на плойку, наніс ОСОБА_5 не менше 3-х ударів у ділянку голови, а саме: обличчя та перенісся, внаслідок чого потерпіла впала на дерев`яну підлогу. У подальшому, без розриву у часі, ОСОБА_6 наніс своїй матері не менше ще 2 ударів ногами, взутими у кросівки, у ділянку грудної клітки з лівого боку ближче до спини, після чого припинив свої незаконні дії та покинув приміщення вищевказаної квартири.
Внаслідок вказаних умисних дій ОСОБА_6 заподіяв своїй матері ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді: синців у ділянках обох вушних раковин; закритої тупої травми обличчя у вигляді синців, саден, крововиливів, забійної рани, переломів кісток носу ліворуч, стінок лівої гайморової порожнини та суглобового відростка нижньої щелепи ліворуч, із розвитком лівобічного післятравматичного геморагічного гаймориту (наявність кров?янистого вмісту в гайморовій пазусі та запальний процес); закритої тупої травми грудної клітки у вигляді синців та садна по задній поверхні грудної стінки зліва, переломів 10-го та 11-го ребер ліворуч по задньо-пахвовій/лопатковій лініях, забій легенів, що призвело до розвитку лівобічного малого гідротораксу (наявність рідини в плевральній порожнині); синців та садна в поперековій ділянці та в проекції куприка, закритих переломів поперечних відростків тіла 1-го поперекового хребця справа та зліва, 2-го поперекового хребця справа; синці на лівій кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров?я.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, зазначив, що у вчиненому щиро кається, просив суворо його не карати Надав суду показання, які за своїм змістом відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам злочину. Вказав, що під час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння, поліцію викликали сусуди, він попросив вибачення у матері, проте кошти на її лікування не відшкодував, оскільки не має такої можливості. 
Показання обвинуваченого послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, які ним не оспорювались, добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла у судовому засідання також підтвердила обставини кримінального провадження, зазначені в обвинувальному акті, на суворій мірі покарання не наполягала, оскільки зла на сина не тримає. Зазначила, що він їй потрібен вдома для допомоги у побуті. Вважає, що він застосував щодо неї фізичне насильство під впливом друзів. Окрім сина вона має двох доньок, які проживають у Житомирській області та ще одного сина, яких виховувала сама. Під час перебування протягом тижня на стаціонарному лікуванні після вказаної події син її не відвідував. Швидку допомогу викликав хтось із сторонніх осіб, які почули, як вона кричала під час нанесення побоїв їй сином. В іншому випадку наслідки події могли бути гіршими.
При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, запропонував обмежитися допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням документів, які характеризують особу ОСОБА_6 . 
Обвинувачений та потерпіла підтримали думку прокурора щодо запропонованого порядку дослідження доказів.
Зважаючи на те, що фактичні обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав їх встановленими у судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням письмових документів, які характеризують особу ОСОБА_6 .
При цьому суд переконався у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено про позбавлення права на оскарження в апеляційному порядку визнаних ними фактичних обставини справи.
Допитавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши надані прокурором письмові документи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його умисні дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але спричинило тривалий розладу здоров`я потерпілої.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями статей 65 - 67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у п. п. 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_6 , суд враховує обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином проти життя та здоров`я, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до статтей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Обвинувачений, який є особою молодого віку, раніше несудимий у силу ст. 89 КК України, офіційно непрацевлаштований, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується негативно, схильний до порушення громадського порядку та до вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, проти життя та здоровя осіб, що вбачається із довідки про судимість, належних висновків для себе не зробив.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Суд зауважує, що щире каяття це не формальне визнання вини, а насамперед критична оцінка своєї протиправної поведінки, осуд власних дій, бажання залагодити свою провину та готовність нести покарання. Таке каяття має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовлених кримінальним правопорушенням наслідків та відшкодування заподіяної шкоди, бути послідовним - від стадії досудового розслідування і до судового розгляду справи (правиві позиції Верховного Суду, наведені у постановах від 18.09.2019 у справі № 166/1065/18 та від 15.11.2021 № 199/6365/19).
Відомості, які б свідчили про те, що обвинувачений дійсно шкодує з приводу вчиненого та відверто попросив вибачення у потерпілої, відшкодував заподіяну їй шкоду, засудивши таким чином свої дії, під час судового розгляду справи не встановлені, тому висловлювання ОСОБА_6 щодо його щирого каяття не може розцінюватись судом як обставина, що пом`якшує його покарання та не свідчить про усвідомлення ним соціального негативу вчиненого злочину.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно зі ст. 67 КК України є: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Водночас при призначенні покарання судом враховано висновок досудової доповіді Богунського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, яка має рекомендаційний характер, згідно з яким ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.
Зважаючи на сукупність усіх обставин і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, враховуючи думку потерпілої та позицію державного обвинувача, керуючись власним внутрішнім переконанням, сформованим внаслідок всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, що буде справедливим і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а також не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
На переконання суду, наявність трьох обтяжуючих обставин істотно підвищує ступінь тяжкості вчиненого та свідчить про те, що призначення більш м`якого виду покарання не забезпечить досягнення мети покарання.
Підстав для застосування більш суворого покарання за конкретних обставин справи та даних про особу обвинуваченого, так само як і ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, оскільки це не забезпечить у повній мірі такої важливої мети покарання, як запобігання вчиненню аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами, всупереч положенню статей 50,65 КК України.
Водночас доводи потерпілої про те, що син їй потрібен для допомоги по господарству, як і про те, що вона потребує стороннього догляду не підтверджені відповідними доказами. Окрім того потерпіла у судовому засіданні зазначила, що має ще двох повнолітніх доньок, які проживають поблизу м. Житомира у межах Житомирської області.
Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2026 стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. 
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
З огляду на наведене, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_6 підлягає зарахуванню строк його попереднього ув`язнення з 22.04.2026 по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні та речові докази відсутні. Арешт на майно не накладався. Цивільний позов не заявлено. 
Враховуючи призначене покарання, особу обвинуваченого, який є схильним до вчинення кримінальних правопорушень, зважаючи на позицію прокурора, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на 60 днів із дня його ухвалення. 
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 382 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання  ОСОБА_6  його попереднє ув`язнення у період із 22.04.2026 по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили залишити стосовно  ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовживши його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж на 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 17.07.2026 включно.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Апеляційна скарга на вирок суду в іншій частині може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя