Справа № 643/20742/25
Провадження № 2/643/2385/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026  Салтівський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого – судді Довготько Т.М.
за участю секретаря судового засідання – Вишнякової Є.О.
представника позивача - адвоката Бережного О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однієї сім`єю, визнання спадкоємцем, 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року, представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на спадщину після смерті батька ОСОБА_4 ; встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за спадщиною ОСОБА_4 .
В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , зазначає, що ОСОБА_2 29.05.2023 умисно позбавив життя батька ОСОБА_4 та матір ОСОБА_5 . За вчинені дії 04 серпня 2023 року ОСОБА_2 було засуджено Червонозаводським районним судом міста Харкова за ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили. ОСОБА_2 відбуває покарання. Батько відповідача ОСОБА_4 до моменту смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на: нежитлові приміщення 10 поверху № 40 -№ 42 загальною площею 42,2 кв.м. у житловому будинку літ. «В-9-15», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .; гаражний бокс № НОМЕР_1 загальною площею 19,7 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_3 в гаражному кооперативі «Енергетик»; автомобіль «NISSAN ROUGE» 2018 року державний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_2 є спадкоємцем свого батька ОСОБА_4 та відповідно до закону підлягає усуненню від права на спадщину за законом. Позивач ОСОБА_1 фактично є спадкоємцем четвертої черги, оскільки спадкодавець, враховуючи вік ОСОБА_1 фактично проживав за місцем реєстрації позивача з 2015 року у її домоволодінні і отримував також допомогу від ОСОБА_1 (зберігав автомобіль на території домоволодіння, отримував певні кошти від позивача для ведення господарства тощо). Враховуючи, що спадкоємець першої черги підлягає усуненню від спадщини із зазначених причин та відсутністю спадкоємців інших черг, ОСОБА_1 фактично є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_4 , оскільки спадкодавець та позивач проживали однією сім`єю з 2015 року. 
Ухвалою суду від 26.11.2025, позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою суду від 03.12.2025, позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою суду від 08.12.2025 було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 16.02.2026 було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду, витребувано докази. 
Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, відбуває покарання в ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98»), про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через адміністрацію установи виконання покарання відповідно до вимог ч.7 ст.130 ЦПК України. Письмові пояснення суду не надав. 
Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. 
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є: батько – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_5 . 
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.12.1987 року, що підтверджується копією свідоцтв про шлюб серії НОМЕР_3 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 .
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були позбавлені життя внаслідок протиправних дій свого сина ОСОБА_2 , за що останній був засуджений вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04.08.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 30.10.2023. ОСОБА_2 відбуває покарання у ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98»).
Після смерті  ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно: нежитлові приміщення 10 поверху № 40 -№ 42 загальною площею 42,2 кв.м. у житловому будинку літ. «В-9-15», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; гаражний бокс № НОМЕР_1 загальною площею 19,7 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_3 в гаражному кооперативі «Енергетик»; автомобіль «NISSAN ROUGE» 2018 року державний номер НОМЕР_2 .
Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09.10.2023 П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою 09.10.2023 заведено спадкову справу №372п/2023, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за №71368095 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Із копії спадкової справи №372п/2023 убачається, що 09.10.2023 із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 звернулася його теща ОСОБА_1 . 
Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова ОСОБА_4 станом на 29.05.2023 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою також були зареєстровані станом на 29.05.2023: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
З копії паспорта позивача ОСОБА_1 вбачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що знає позивача ОСОБА_1 приблизно 20 років, вони сусіди. Померлий  ОСОБА_4 був зятем  ОСОБА_1 та до своєї загибелі вони удвох з позивачем постійно проживали разом. Його автомобіль постійно стояв у дворі позивача. Він всюди возив позивача по її справам. Чи був у них спільний бюджет вона не знає. Чому він не проживав із своїм сином та дружиною вона не знає. 
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що знає позивача ОСОБА_1 вони сусіди. ОСОБА_4 зять позивача та ОСОБА_5 дочка позивача приблизно 10-11 років постійно проживали разом з ОСОБА_1 однією сім`єю.
Статтею 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Щодо вимог про усунення від права на спадкування.
Згідно зі статтями 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1268 ЦК України).
Питання щодо усунення від права на спадкування врегульоване статтею 1224 ЦК України.
Частиною першою статті 1224 ЦК України встановлено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. 
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (стаття 27 Конституції України).
Право на життя визнане багатьма міжнародними документами та національним законодавством, що гарантує кожній людині право на життя і забороняє будь-яке незаконне його позбавлення. Держава має позитивно-правові зобов`язання забезпечувати безпеку та захист громадян, а також вживати заходи для запобігання злочинам проти життя. Держава зобов`язана провести розслідування насильницької смерті.
Аналізуючи вищезазначене слід зробити висновки, що закріплені у частині першій статті 1224 ЦК України норми є своєрідним засобом регулювання родинних та суспільних відносин, що відображають відносини між спадкодавцем та майбутнім спадкоємцем, який не може реалізувати своє право на спадкування в силу вчинення злочину проти спадкодавця.
У постановах від 27 квітня 2020 року у справі № 2029/2-2762/11 (провадження № 61-14824св19) та від 14 квітня 2021 року у справі № 644/5164/16-ц (провадження № 61-12270св20) Верховний Суд дійшов переконання, що оскільки діяння, зазначені у частині першій статті 1224 ЦК України, є кримінально караними, то вони повинні бути підтверджені обвинувальним вироком суду або постановою про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, які є самостійною та достатньою підставою для усунення від права на спадкування. За наявності постановлених у кримінальному судочинстві таких судових рішень, які набрали законної сили, ухвалення окремого рішення суду в цивільній справі про усунення від спадкування не вимагається, оскільки особа, яка умисно позбавила життя спадкодавця, не має права на спадкування в силу закону.
Так, судом встановлено, що вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04.08.2023 ОСОБА_2 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, а саме за вчинення умисного протиправного заподіяння смерті своїх батьків, а тому окремого рішення суду про усунення від спадкування не вимагається, оскільки особа, яка умисно позбавила життя спадкодавця, не має права на спадкування в силу закону. 
Ураховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. 
Щодо вимог про встановлення факту проживання однієї сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц та від 30 вересня 2019 року у справі № 554/14633/15-ц.
Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Під час розгляду справи судом були допитані як свідки сусіди ОСОБА_1 : ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які дали показання, що позивач та померлий ОСОБА_4 постійно проживали разом за адреосю: АДРЕСА_4 . Проте свідки не були в повній мірі обізнані про матеріальний стан позивача та ОСОБА_4 , не повідомили про відомі їм обставини, які потребують доказування щодо спільного проживання позивача зі спадкодавцем саме як членами однієї сім`ї, а також ведення ними спільного господарства протягом останніх п`яти років, придбання побутових речей, проведення ремонту в будинку за рахунок саме спільних коштів, наявність взаємних прав та обов`язків, що є характеризуючими ознаками сім`ї. 
Також, показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 протягом п`яти років на момент відкриття спадщини.
Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 221/4624/20 (провадження № 61-13965св21) та від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16.
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 дійсно проживала не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_4 , матеріали справи не містять.
Ураховуючи те, що позивач ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, відсутні також й підстави для задоволення іншої, пов`язаної із цією, вимоги про визнання  ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за спадщиною ОСОБА_4 .
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однієї сім`єю, визнання спадкоємцем, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 10.06.2026.

Учасники справи: 
Позивач -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання:   АДРЕСА_1 .

Суддя - Т.М. Довготько