Постанова
Іменем України

16 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 630/93/24
провадження № 61-930св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., 

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Харківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Пацурковською Оленою Миколаївною, на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2024 року в складі судді: Малихіна О. О. та постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року в складі колегії: Пилипчук Н. П., Маміної О. В, Тичкової О. Ю.,

Історія справи
Короткий зміст заяви

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа - Харківський відділ державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 

Заява мотивована тим, що починаючи з 25 січня 2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , придбавали майно та вели спільне господарство за цією адресою до 05 травня 2023 року. 

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 , реєстрації народження якої було здійснено ОСОБА_1 самостійно, відомості про батька дитини були записані з її слів. Але ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини і її чоловіком, хоча і не квапився з реєстрацією відповідних документів. 

З 06 травня 2023 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу, мужньо виконував військовий обов`язок захисту України, але 20 жовтня 2023 року під час активних бойових дій зник безвісті. 

До вказаної дати ОСОБА_1 і ОСОБА_3 підтримували родинні відносини дистанційно, та останній продовжував фінансового допомагати родині. 

Про зникнення ОСОБА_3 безвісті військовою частиною було направлено сповіщення на адресу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого вручення такого сповіщення ОСОБА_2 - брату ОСОБА_3 . 

Встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту батьківства необхідно їй для реалізації особистих немайнових та майнових прав доньки, в тому числі для оформлення права на отримання грошового забезпечення.

ОСОБА_1 просила встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що:
вона постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с. Олейники Сахновщинського району Харківської області, в період з 25 січня 2021 року і до моменту видачі сповіщення № 658 від 03 листопада 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 про те, що, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник без вісті під час активних бойових дій, про що було направлено корінець сповіщення № 658 Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Олейники Сахновщинського району Харківської області, відносно доньки ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Люботин Харківського району Харківської області, про що здійснено актовий запис №39 від 11 березня 2022 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
при зверненні до суду з цією заявою ОСОБА_1 просила встановити факти проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_3 та його батьківства з метою забезпечення реалізації майновий та немайнових прав дитини, та отримання соціального захисту, в тому числі отримання виплат. Але в стадії вирішення питання про відкриття провадження в справі представник заявника ОСОБА_6 у заяві про усунення недоліків вказала, що в поданій суду для розгляду заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заявником не ставиться питання щодо наявності підстав для отримання грошового забезпечення членами сімей військовослужбовців зниклих безвісті. Разом із тим, як було зазначено вище, під час судового розгляду представник ОСОБА_6 стверджувала, що метою звершення до суду з цією заявою є саме прагнення заявника внести відомості про батьківство ОСОБА_3 у свідоцтво про народження доньки. Натомість заявник ОСОБА_1 підтвердила суду, що для неї встановлення факту спільного проживання зі ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу має певну мету - отримання права на подачу запиту до уповноважених державних органів про пошук ОСОБА_3 , як зниклого безвісті, та отримання інформації про результати такого пошуку. Отже мінлива позиція заявника та її представника ставить під сумнів наявність підстав вважати, що подана заява належить до юрисдикції суду, оскільки поведінка учасників справи не дозволяє з`ясувати, чи факти, що підлягають встановленню, матимуть певне юридичне значення, оскільки саме від мети їх встановлення залежить визначення того, чи призведуть такі факти до виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав заявника чи її доньки; та чи не передбачено в такому разі чинним законодавством позасудового порядку встановлення вказаних юридичних фактів. В свою чергу, від мети встановлення того чи іншого факту, що має юридичне значення, залежить визначення кола заінтересованих осіб у справі;
при зверненні до суду з цією заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, представник ОСОБА_6 як заінтересовану особу до участі у справі залучила лише Харківський відділ державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Однак, виходячи з первісної мети звернення до суду з цією заявою, про які представником заявника було вказано як в тексті заяви, так і підтверджено в суді апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу про відмову у відкриття провадження в справі від 09 лютого 2024 року, судом було запропоновано усунути недоліки поданої заяви та роз`яснено про доцільність залучення до участі в справі в якості належних заінтересованих осіб командира військової частини, в якій проходив військову службу ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , який є рідним братом ОСОБА_3 . Але заявником та її представником не дотримано процесуального обов`язку щодо залучення до участі у справі належних заінтересованих осіб. Таким чином, звертаючись до суду з вказаною заявою, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 неправильно визначилися з учасниками справи, а саме заінтересованою особою, що є підставою для залишення поданої заяви без задоволення. Однак у разі зазначення належних заінтересованих осіб у даній справі, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до суду повторно з вказаною заявою;
частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим 11 березня 2022 року Харківським відділом державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заявник ОСОБА_1 є матір`ю дитини ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батьком дитини вказаний ОСОБА_5 . З довідки від 11 березня 2022 року про державну реєстрацію народження дитини ОСОБА_5 вбачається, що відомості про батька дитини були внесені до актового запису відповідно до частини першої статті 135 СК України;
представник заявника ОСОБА_6 у поданій заяві вказала, що ОСОБА_3 за місцем проходження військової служби вважається зниклим безвісті. У зв`язку з цим, з огляду на положення статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», якою визначено, що набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи. ОСОБА_3 не втрачає своїх майнових і немайнових прав до моменту визнання його у порядку, визначеному ЦПК України, безвісно відсутнім або до моменту оголошення його померлим. З цього випливає відсутність підстав для встановлення факту батьківства відповідно до статті 130 СК України, на яку посилається представник пов`язано саме зі смертю чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини. У такому разі право на звернення з такою заявою ОСОБА_3 про визнання себе батьком дитини, його батьківство може бути визнано рішенням суду виключно на підставі позову ОСОБА_1 про визнання батьківства. Відтак за відсутності документів, що підтверджують реєстрацію смерті ОСОБА_3 , чи рішення суду про визнання чи оголошення його померлим відсутні підстави для встановлення походження дитини від ОСОБА_3 саме в порядку окремого провадження. У такому разі ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до суду з позовною заявою про визнання батьківства ОСОБА_3 .

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2025 року:
залучено до участі у справі як зацікавлених осіб військову частину НОМЕР_1 та ОСОБА_2 .

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:
у своїй заяві ОСОБА_1 вказала, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту батьківства необхідно їй для реалізації особистих немайнових та майнових прав доньки, в тому числі для оформлення права на отримання грошового забезпечення;
рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення приймає командир (начальник, керівник) відповідної військової частини, а також те, що така виплата здійснюється на користь членів сім`ї військовослужбовця зниклого безвісті, вирішення даної заяви безпосередньо стосується прав та обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 та брата ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яких колегія суддів вважала доцільним залучити до участі як зацікавлених осіб.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року:
залучено Міністерство оборони України та ОСОБА_3 до участі у справі як заінтересованих осіб у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Харківський відділ державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:
у своїй заяві ОСОБА_1 вказала, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту батьківства необхідно їй для реалізації особистих немайнових та майнових прав доньки, в тому числі для оформлення права на отримання грошового забезпечення.
оскільки судове рішення ухвалене за результатами розгляду даної справи може вплинути на права та інтереси Міністерства оборони України, як на розпорядника коштів на виплату грошового забезпечення військовослужбовця, так і на права та інтереси ОСОБА_3 , який наразі значиться зниклим безвісти, колегія суддів вважала доцільним залучити їх до участі як заінтересованих осіб.

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;
рішення Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення залишено без розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що: 
при зверненні із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту батьківства ОСОБА_1 вказала, що встановлення цих фактів їй необхідно для реалізації особистих немайнових та майнових прав доньки, в тому числі для оформлення права на отримання грошового забезпечення. В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 уточнила, що встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 необхідно також для захисту її майнових прав. Розглядаючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не пов`язане зі спором про право і відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правильність наведених заявником фактів і доказів, а також того, що суд не може залучити заінтересованих осіб з власної ініціативи. У заяві ОСОБА_1 зазначила, що в період спільного проживання нею та ОСОБА_3 за спільні кошти придбавалося майно. Отже встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу впливає на майнові права ОСОБА_3 , оскільки майно, що придбано в період спільного проживання чоловіка та жінки за спільні кошти є їх спільною сумісною власністю, тому між ними наявний спір про право;
заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом. ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів родинних відносин, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи. Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21; від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21. Однак, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Заінтересовані особи в окремому провадженні повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи. Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 05 лютого 2025 року по справі № 183/4366/24;
отже, суд першої інстанції в порушення наведених норм, не залучив до участі у справі осіб, права яких знаходяться у юридичному зв`язку із правами заявника, зокрема Міністерство оборони України, брата ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , законного представника неповнолітнього сина ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , а також самого ОСОБА_3 , правоздатність якого не припинена, щодо якого вирішується питання про його батьківство та щодо якого встановлюється факт проживання однією сім`єю;
за відомостями Міністерства оборони України, які не спростовані заявником, у зниклого безвісти ОСОБА_3 наявний син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно чинного законодавства за військовослужбовцями безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до пункту 3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 № 884 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2025 № 449), виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені); у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці;
розгляд цієї заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу впливає на обсяг прав та обов`язків ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Отже, між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 існує спір з приводу належності та розміру грошового забезпечення у зв`язку із зникненням безвісти ОСОБА_3 . Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження;
стосовно вимог про встановлення факту батьківства, то колегія суддів зазначила, що відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим 11 березня 2022 року Харківським відділом державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заявник ОСОБА_1 є матір`ю дитини ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батьком дитини вказаний ОСОБА_5 . З довідки від 11 березня 2022 року про державну реєстрацію народження дитини ОСОБА_5 вбачається, що відомості про батька дитини були внесені до актового запису відповідно до частини першої статті 135 СК України. Як вбачається із довідки від 14 жовтня 2023 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_3 зник безвісті під час активних бойових дій поблизу н. с. Бахмут Донецької області. Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (частина перша статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»). Зокрема, факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини може бути встановлений за рішенням суду у разі його смерті (частина перша статті 130 СК України). Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України). Таким чином, на переконання колегії суддів, відсутність судового рішення про визнання ОСОБА_3 померлим або належних доказів його смерті виключає саму можливість звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства саме в порядку окремого провадження на підставі статті 130 СК України. За установлених у цій справі конкретних обставин факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту батьківства, не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду. Тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства з підстав, передбачених частиною шостою статті 294, частиною четвертою статті 315 ЦПК України. Залишення без розгляду заяви не позбавляє ОСОБА_1 права звернутися до суду відповідної юрисдикції для вирішення спору в порядку позовного провадження.

Аргументи учасників справи

14 січня 2026 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Пацурковською О. М., на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року, в якій просила:
рішення Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року скасувати;
передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
встановлення факту, про який просила заявниця суди першої та апеляційної інстанцій, має юридичне значення, тобто від нього залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, що вбачається, у т.ч. з норм статті 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», які дозволять Заявниці реалізувати права, передбачені цим законом, як близькому родичу та члену сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, у тому числі право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме); право на отримання достовірної інформації про хід та результати проведення розшуку безвісти зниклого чоловіка у порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України; право на отримання інформації про хід та результати розшуку у порядку, встановленому цим Законом; право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України;
залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції необґрунтовано позбавив Заявницю цього права, відмовивши у задоволенні її заяви з огляду на незалучення в якості заінтересованих осіб командира ВЧ, рідного брата ОСОБА_2 , проігнорувавши вимоги частини другої статті 315 ЦПК України, статті 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» та грубо порушивши вимоги розділу XII Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом МОУ від 15 вересня 2022 року № 280, з огляду на що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню;
скасовуючи рішення Суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі Суд апеляційної інстанції передчасно прийшов до висновку про існування спору про право між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , 2017 року народження, оскільки висновок не відповідає нормам права, які підлягають застосуванню. Матеріали справи не містять доказів, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , 2017 року народження існує спір про право, не містять свідоцтва про народження ОСОБА_7 , 2017 року народження, дослідивши яке можливо б було встановити наявність чи відсутність родинного зв`язку між зниклим безвісті ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , 2017 року народження, чи заявлено/реалізовано ОСОБА_7 , 2017 року народження, право на отримання грошового забезпечення, іншого виду грошової допомоги тощо зниклого безвісти ОСОБА_3 . Суди мають встановлювати між ким існує спір, хто є особою, яка оспорює право заявника на встановлення факту, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21;
заперечення Заінтересованої особи щодо наявності у заявника права на виплату одноразової грошової допомоги не свідчать про існування спору про право. До такого висновку прийшов Верховний Суд, зазначивши, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений, Верховний Суд скасував постанову суду апеляційної інстанції про залишення заяви без розгляду, справу направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 179/986/23). Отже, висновок Суду апеляційної інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений, з огляду на що оскаржувана Постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню;
висновок Суду апеляційної інстанції, що відсутність судового рішення про визнання ОСОБА_3 померлим або належних доказів його смерті виключає саму можливість звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства саме в порядку окремого провадження на підставі статті 130 CK України, також є таким, що не відповідає нормам матеріального права. При розгляді спору щодо встановлення факту батьківства суд має виходити зі змісту статті 130 CK України, відповідно до якої підставою для встановлення факту батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи. У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 зроблено висновок, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою свого батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц,від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц,від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19, від 29 червня 2022 року у справі № 205/6338/21. Чинним законодавством України процедура встановлення факту батьківства за особою, яка зникла безвісти, не передбачена, тому у даному випадку за аналогією мають застосовуватися норми щодо встановлення факту батьківства за померлою особою, на що безпідставно не звернули увагу суди, ухвалюючи оскаржені рішення та постанову, які підлягають скасуванню.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року: 
поновлено  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року;
відкрито касаційне провадження у справі.

27 травня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І. у зв`язку з обранням судді Тітова М. Ю. до Великої Палати Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 18 лютого 2026 рокувказано, що згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження та викликають необхідність їх перевірки.

Фактичні обставини 

Заявник ОСОБА_1 , згідно з відміткою в паспорті громадянина України НОМЕР_3 , виданому 19 серпня 2014 року Люботинським МС ГУ ДМС України в Харківській області, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 і, починаючи з 27 лютого 2019 року, мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

За інформацією, витребуваною від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис про державну реєстрацію шлюбу відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Перевірка була проведена за період з 01 жовтня 2020 року по 03 листопада 2023 року на підставі актових записів цивільного стану в архівах відділів державної РАЦС Донецького, Луганського Полтавського, Сумського, Харківського та Чернігівського регіонів.

Виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області була надана довідка №03-10/2493 від 10 листопада 2023 року на підтвердження того, що ОСОБА_1 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , і разом з нею за вказаною адресою проживають донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та цивільний чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Довідкою від 14 жовтня 2023 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_3 був призваний по мобілізації та перебував на військовій службі у вказаній військовій частині з 06 травня 2023 року.

09 листопада 2023 року військова частина НОМЕР_1 направила на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 сповіщення № 658 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час активних бойових дій поблизу н.с. Бахмут Донецької області зник безвісті, з метою подальшого сповіщення про це ОСОБА_2 , брата військовослужбовця.

Як зазначає заявник ОСОБА_1 починаючи з 25 січня 2021 року вона і ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , і вели спільне господарство за цією адресою до 05 травня 2023 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 , реєстрації народження якої було здійснено ОСОБА_1 самостійно, відомості про батька дитини були записані з її слів. Але ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини і її чоловіком, хоча і не квапився з реєстрацією відповідних документів. З 06 травня 2023 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу, мужньо виконував військовий обов`язок захисту України, але 20 жовтня 2023 року під час активних бойових дій зник безвісті. До вказаної дати вона і ОСОБА_3 підтримували родинні відносини дистанційно, та останній продовжував фінансового допомагати родині. Про зникнення ОСОБА_3 безвісті військовою частиною було направлено сповіщення на адресу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого вручення такого сповіщення ОСОБА_2 - брату ОСОБА_3 .

Позиція Верховного Суду

Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги з таких підстав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що: 
«під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. 
Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22) вказано, що:
«згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. 
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року в справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25) зазначено, що:
«108. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
109. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.
110. Частиною першою статті 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
111. Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України.
112. У справах окремого провадження суд підтверджує наявність чи відсутність певних юридичних фактів, що є умовою здійснення прав і реалізації інтересів заявника. Тому суд наділений лише повноваженнями з`ясувати можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Суд, встановивши наявність чи відсутність певного юридичного факту, своїм рішенням підтверджує це, не зобов`язуючи особу діяти певним чином.
113. Під час з`ясування юридичного значення факту перебування фізичної особи на утриманні померлого суд обмежений у вирішенні питання про те, наділений чи ні заявник тим суб`єктивним правом, що підтверджується юридичним фактом, який просить встановити заявник.
114. Іншими словами, встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні загиблого пов`язане з доведенням підстав для визнання (підтвердження) за заявником певного соціально-правового статусу.
115. Однак судове рішення, ухвалене загальним судом у порядку окремого провадження, про наявність чи відсутність цього юридичного факту набуває самодостатнього значення і не є вирішенням питання про те, чи має заявник певне суб`єктивне право.
116. Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22).
117. Виходячи з наведених вище міркувань правова мета, задля якої заявник ініціює встановлення судом факту його перебування на утриманні померлого, не може впливати на судову юрисдикцію та імперативно визначати вид судочинства, в якому такий факт підлягає розгляду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року в справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25) вказано, що:
«134. Установлення факту перебування особи на утриманні передує зверненню до відповідних органів за призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця.
135. Судове рішення про встановлення факту перебування особи на утриманні є тим документом, який заявник подає для призначення йому одноразової грошової допомоги як утриманцю загиблого (померлого) військовослужбовця (пункті 10 Порядку № 975). Тобто таке судове рішення є обов`язковим (преюдиційним) для органів військового управління.
136. Отже, чинне правове регулювання створює передумови для можливості реалізації права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги утриманцю загиблого військовослужбовця без вирішення публічно - правового спору, що відповідає як прагненню ефективного соціального захисту близьких загиблих військовослужбовців, так і принципам процесуальної економії.
137. Водночас, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень.
138. Однак на етапі встановлення юридичного факту перебування особи на утриманні публічно-правовий спір між позивачем та суб`єктом владних повноважень, який вирішує питання призначення одноразової грошової допомоги, ще не виник. Заперечення суб`єкта владних повноважень про те, що факт не підтверджений належними доказами, самі собою не свідчать про існування спору про право.
139. Публічно-правовий спір може виникнути (але не обов`язково) у тому випадку, якщо після встановлення судом факту перебування особи на утриманні загиблого військовослужбовця суб`єкт владних повноважень відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, які не пов`язані з доведеністю факту утримання.
143. Одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю військовослужбовця призначається і виплачується фізичним особам, які мають право на її отримання (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого).
144. За такого правового регулювання можна зробити висновок, що в таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Саме для таких цілей чинним процесуальним законодавством (частина шоста статті 294, частина четверта статті 315 ЦПК України) передбачено, що факт перебування особи на утриманні може розглядатись у позовному провадженні у порядку цивільного судочинства.
145. У постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду розглядала питання юрисдикційності справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги, де, серед іншого, виснувала, що між особою і Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
146. Велика Палата Верховного Суду вважає, що сформовані у зазначеній постанові висновки є правозастосовними до цих правовідносин про встановлення факту перебування онуки на утриманні загиблого діда (військовослужбовця), оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки також передбачено частиною першою статті 315 ЦПК України і метою встановлення факту є призначення і виплата одноразової грошової допомоги».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 жовтня 2025 року в справі № 210/2439/24 (провадження № 61-4216св25) вказано, що:
«встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно ОСОБА_1 для вирішення питання щодо реалізації права на отримання виплат у зв`язку зі смертю ОСОБА_2.
Звертаючись із апеляційною скаргою ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 та зазначала, що встановлення факту, про який просить заявник, стосується її прав та обов`язків.
Відповідно статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Апеляційний суд встановив, що між заявницею і ОСОБА_4 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , виник спір про право на одноразову грошову допомогу за загиблого військовослужбовця (ОСОБА_2), який має бути вирішений у порядку позовного провадження.
Встановивши наявність спору про право, апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та залишив заяву ОСОБА_1 подану в порядку окремого провадження, без розгляду.
Доводи касаційної скарги про те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_4 не зазначала про наявність спору щодо права на одноразову грошову допомогу за загиблого військовослужбовця, суд відхиляє оскільки відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду якщо суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. У цій справі вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу безпосередньо впливає на реалізацію прав ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на отримання одноразової допомоги, тому апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність спору про право, що виключає можливість розгляду справи в порядку окремого провадження».

Згідно статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).

Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23 (провадження № 61-3583св24) вказано, що:
«статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері та смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.
Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15 (провадження № 61-2239св21)».

Касаційний суд зауважував, що оскільки законодавець врегулював відносини і передбачив, що факт батьківства встановлюється в окремому провадженні, якщо запис про батька дитини у книзі записів народжень здійснено за вказівкою матері та настала смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Натомість у разі зникнення особи безвісти за особливими обставинами застосовується конструкція позову про визнання батьківства (стаття 128 СК України) (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2025 року в справі № 208/15131/24 (провадження № 61-4091ск25), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2025 року в справі № 686/28148/23 (провадження № 61-4334св25)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2025 року в справі № 201/1017/25 (провадження № 61-5429св25) вказано, що
«49. При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими посилання касаційної скарги на необхідність застосування до спірних правовідносин аналогії закону та аналогії права, передбачених змістом статті 8 ЦК України, оскільки законодавцем чітко врегульовано подібні правовідносини.
50. Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (частина перша статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»).
51. Зокрема, факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини може бути встановлений за рішенням суду у разі його смерті (частина перша статті 130 СК України).
52. Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України)».

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті(частина друга статті 24 ЦК України).

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України).

Цивільним законодавством передбачено декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23 (провадження № 61-16728св23)).

Оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року в справі № 465/3147/22 (провадження № 61-1296св24)).

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України). З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій (див. пункти 122, 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24)).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив, що: 
відповідно до довідки від 14 жовтня 2023 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_3 зник безвісті під час активних бойових дій поблизу н. с. Бахмут Донецької області; згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим 11 березня 2022 року Харківським відділом державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заявник ОСОБА_1 є матір`ю дитини ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батьком дитини вказаний ОСОБА_5 ; за відомостями Міністерства оборони України, які не спростовані заявником, у зниклого безвісти ОСОБА_3 наявний син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; розгляд заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу впливає на обсяг прав та обов`язків ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , існує спір з приводу належності та розміру грошового забезпечення у зв`язку із зникненням безвісти ОСОБА_3 ;
факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження; відсутність судового рішення про визнання ОСОБА_3 померлим або належних доказів його смерті виключає саму можливість звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства саме в порядку окремого провадження на підставі статті 130 СК України.

За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування рішення суду першої інстанції та залишив заяву без розгляду. 

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України). Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без дотримання норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду. У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін. 

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Пацурковською Оленою Миколаївною, залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков