Справа № 462/10599/25 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г. М. 
Провадження № 22-ц/811/217/26 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 31 грудня 2025 року,-
ВСТАНОВИВ:
в грудні 2025 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про стягнення безпідставно збережених коштів. 
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 31 грудня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.
Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Ухвалу суду оскаржує Львівської міської ради, в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, щопри зверненні до суду з позовом, позивач повинен долучити для відповідача та інших учасників справи саме ксерокопії позову з додатками. Через канцелярію Залізничного районного суду м. Львова було подано оригінал позовної заяви (підписаний Львівським міським головою - Садовим А.І.) з належним чином завіреними додатками, а також, на виконання ст. 177 ЦПК України, додано копії позовної заяви та копії додатків для відповідачів у справі. Відтак, Львівська міська рада при поданні позову дотрималась норм ст.ст.175 і 177 ЦПК України. Повертаючи позов, Залізничний районний суд м.Львова в оскаржуваній ухвалі зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або посадове становище якої не вказано. Норми вказаної статті ЦПК України не можуть бути підставою для повернення позову у справі, оскільки Львівська міська рада подала позов з дотриманням вимог процесуального законодавства, а суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наводить підстав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, для повернення позовної заяви. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повертаючи позовну заяву Львівської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заяви з додатками для відповідачів містить лише відскановану копію підпису представника позивача, а тому не може вважатися підписаною належним чином у розумінні ч. 2 ст. 175 ЦПК України.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Частина 1 статті 177 ЦПК України передбачає, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Пунктом 1 частини 4 статті 185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заяви з додатками для відповідачів містить лише відскановану копію підпису представника позивача, а тому не може вважатися підписаною належним чином у розумінні ч. 2 ст. 175 ЦПК України.
Правом підпису позовної заяви наділяються: позивач, його представник або інша особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Як вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 2025 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про стягнення безпідставно збережених коштів.
Подана Львівською міською радою позовна заява підписана міським головою Садовим А., що відповідає вимогам ч.2 ст. 175 ЦПК України.
До позовної заяви, окрім інших документів, також долучено копії позовної заяви та додатки до неї (для учасників процесу), що свідчить про виконання позивачем процесуального обов`язку, передбаченого частиною1 статті177 ЦПК України.
Копія позовної заяви може бути виготовлена шляхом копіювання оригіналу, підписаного позивачем. 
Замість такої копії суду може бути подано необхідну кількість позовних заяв, особисто підписаних самим позивачем (або уповноваженим представником). При цьому всі примірники мають бути ідентичними між особою.
Оскільки Львівською міською радою до поданої нею позовної заяви, окрім інших документів, додано копії оригіналу позовної заяви, підписаної міським головою А.Садовим, то безпідставними є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви. 
Повертаючи Львівській міській раді позовну заяву, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, не врахувавши правові висновки Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 08.04.2020 року у справі № 761/41071/19, відповідно до яких повернення позову через формальні недоліки без оцінки їх істотності, є неприпустимим та порушує право особи на доступ до правосуддя. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що повернення Львівській міській раді позовної заяви з підстав, що така позовна заяви з додатками для відповідачів містить лише відскановану копію підпису представника позивача, а тому не може вважатися підписаною належним чином у розумінні ч. 2 ст. 175 ЦПК України, суперечить чинному законодавству, що є підставою для скасування ухвали оскаржуваної суду від 31 грудня 2025 року про повернення Львівській міській раді позовної заяви до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про стягнення безпідставно збережених коштів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).
Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу Львівської міської ради – задовольнити.
Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 31 грудня 2025 року– скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 28 травня 2026 року.
Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк