ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
01.05.2026	Справа № 910/11552/25	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова будівельна гільдія” 
до Приватного акціонерного товариства “Холдингова компанія “Київміськбуд”
про стягнення 118 065,60 грн.,

Без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Нова будівельна гільдія” (далі – позивач, Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства “Холдингова компанія “Київміськбуд” (далі – відповідач, Компанія) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 118 065,60 грн., з яких: 82 929,60 грн. – основний борг за договором від 27.10.2021 року № 992/з (далі – Договір), 7 273,00 грн. – 3 % річних, 27 863,00 грн. – інфляційні втрати.
У позовній заяві Товариство також вказало, що попередній (орієнтовний) розмір витрат останнього на оплату професійної правничої допомоги з підготовки позовної заяви та процесуальних документів у даній справі становить 4 000,00 грн., а також з участі представника позивача в суді першої інстанції – 1 500,00 грн., тоді як детальний опис послуг та докази понесення позивачем відповідних витрат будуть надані суду додатково в установлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк.
Ухвалою від 18.09.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/11552/25 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін.
06.10.2025 року через систему “Електронний суд” надійшов відзив відповідача від 03.10.2025 року на позовну заяву, в якому останній, зокрема, зазначив про ненадання позивачем належних доказів для визначення та підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також звернув увагу на те, що заявлений Товариством розмір цих витрат не співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг. Враховуючи наведене, Компанія просила суд зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 0,00 грн. та відмовити Товариству в задоволенні відповідних вимог.
Рішенням від 12.12.2025 року в справі № 910/11552/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 року, господарський суд міста Києва частково задовольнив вимоги Товариства та стягнув з Компанії на користь позивача 82 929,60 грн. основного боргу, 7 259,18 грн. 3 % річних, 27 110,29 грн. інфляційних втрат та 2 406,67 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти вимог Товариства суд відмовив.
24.04.2026 року через систему “Електронний суд” надійшла заява позивача від 23.04.2026 року, в якій останній просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення на його користь з відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги в загальній сумі 4 000,00 грн. 
Відповідно до приписів статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу
Згідно з частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З аналізу наведеної норми вбачається, що докази на підтвердження розміру судових витрат можуть бути подані двома способами:
1) шляхом їх подання до закінчення судових дебатів. Такий спосіб використовується учасниками справи якщо станом на дату проведення судових дебатів клієнтом і адвокатом повністю документально оформлено приймання-передачу наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) і суд має можливість на підставі наявних в матеріалах справи доказів вирішити питання розподілу всіх витрат на професійну правничу допомогу;
2) шляхом їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Такий спосіб використовується учасниками справи якщо станом на дату проведення судових дебатів (а фактично перед ухваленням судом рішення по суті спору) клієнтом і адвокатом не оформлено приймання-передачу всіх наданих адвокатом послуг (виконаних робіт). Наприклад, якщо відповідні акти приймання-передачі послуг/робіт складаються сторонами за фактом надання послуг та/або остаточна вартість послуг адвоката залежить від наслідків вирішення спору.
При цьому, формулювання “до закінчення судових дебатів” свідчить про те, що відповідні докази на підтвердження розміру судових витрат можуть подаватись протягом всього строку розгляду справи до певного моменту судового розгляду – закінчення судових дебатів (разом із позовною заявою, із кожною заявою по суті, окремими заявами, після кожного судового засідання тощо).
Водночас у разі подання учасником справи доказів на підтвердження розміру судових витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів, суд має можливість вирішити питання їх розподілу у рішенні по суті спору. У випадку, якщо суд не вирішив даного питання, таке питання вирішується у порядку статті 244 Господарського процесуального кодексу України шляхом ухвалення додаткового рішення.
Проте, невирішення судом питання розподілу судових витрат за наявності в матеріалах справи відповідних доказів не зобов`язує учасника справи повторно подавати ці ж самі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Так, при дослідженні долучених Товариством до позовної заяви доказів, суд дійшов висновку, що їх було достатньо для вирішення питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу при ухваленні рішення у даній справі, а отже позивач міг не подавати докази понесених ним судових витрат повторно разом із заявою від 23.04.2026 року.
Таким чином, оскільки у рішенні від 12.12.2025 року в справі № 910/11552/25 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених Товариством під час вирішення спору по суті, хоча матеріали справи містили достатні докази на підтвердження відповідного розміру, а у позовній заяві Товариство просило стягнути такі витрати з відповідача, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення.
Розглянувши заяву позивача від 23.04.2026 року про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.
Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу. 
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України.
У позовній заяві позивач вказував, що попередній (орієнтовний) розмір витрат останнього на оплату професійної правничої допомоги з підготовки позовної заяви та процесуальних документів у даній справі становить 4 000,00 грн., а також з участі представника позивача в суді першої інстанції – 1 500,00 грн. 
У заяві від 23.04.2026 року Товариство просило суд стягнути з Компанії витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги у попередньо визначеному відповідачем розмірі – 4 000,00 грн., що складає вартість послуг з підготовки позовної заяви та процесуальних документів.
За змістом статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження дійсного розміру понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги в даній справі Товариство долучило до позовної заяви, зокрема, копію укладеного 19.05.2025 року між ним (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Кушніром Романом Юхимовичем (виконавець) договору про надання правничої допомоги № 1905-1/2025 (далі – Договір), за умовами якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання надавати замовнику за плату юридичні послуги в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором.
За змістом пункту 4.1 Договору вартість послуг за цим правочином становить вартість, визначену додатками до Договору та актами виконаних робіт.
У Додатку № 1 до Договору його сторони погодили перелік питань, що потребують вирішення шляхом надання правничої допомоги щодо стягнення у судовому порядку з Компанії на користь Товариства заборгованості за неналежне виконання договору поставки від 27.10.2021 року № 992/з: ознайомлення з документами, вивчення матеріалів справи та, за необхідності, діючого законодавства, судової практики з аналогічних спорів та аналіз справи на предмет визначення її судової перспективи; надання консультацій та роз`яснень клієнту щодо шляхів вирішення питання; визначення орієнтовної вартості послуг та підготовка договору про надання правничої (правової) допомоги; підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів, загальною вартістю 4 000,00 грн.; а також представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції (за одне засідання) вартістю 1 500,00 грн.
Слід зазначити, що у матеріалах справи наявна копія підписаного між замовником та виконавцем 04.09.2026 року акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), в якому сторони Договору підтвердили, що виконавець надав замовнику послуги з професійної правничої допомоги у формах: консультацій нормативно-правового обґрунтування позиції замовника, підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів, подача документів у господарський суд міста Києва за позовом замовника до Компанії за неналежне виконання договору поставки від 27.10.2021 року № 992/з на суму 4 000,00 грн.
Крім того, позивач надав суду копію виставленого йому виконавцем рахунку-фактури від 04.09.2025 року № 57 на суму 4 000,00 грн. та платіжної інструкції від 10.09.2025 року № 5306 на суму 4 000,00 грн. про оплату наведеного рахунку.
У матеріалах справи наявна й копія свідоцтва від 15.02.2018 року серії ЗР № 21/1349 про право Кушніра Романа Юхимовича на заняття адвокатською діяльністю та видана позивачем довіреність від 19.05.2025 року № 1 на представництво його інтересів в суді наведеним адвокатом.
Як було зазначено вище, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про ненадання позивачем належних доказів для визначення та підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також звернув увагу на те, що заявлений Товариством розмір цих витрат не співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг. Враховуючи наведене, Компанія просила суд зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 0,00 грн. та відмовити Товариству в задоволенні відповідних вимог.
У той же час суд звертає увагу на положення частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (пункт 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Руїс-Матеос проти Іспанії” від 23.06.1993 року).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
До того ж, суд зазначає, що однією із засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом
Принцип рівності сторін у процесі – у розумінні “справедливого балансу” між сторонами – вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 33 Рішення від 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі “Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів”).
Оцінивши доводи, викладені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката (яке міститься у відзиві на позовну заяву), суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки висловлені відповідачем заперечення не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
З огляду на те, що відповідачем не доведено суду належними та допустимим доказами тих обставин, які свідчать про наявність підстав для зменшення розміру адвокатських витрат, та які безпосередньо вказані у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес до справи), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу адвоката, які були понесені позивачем у даній справі.
Як зазначено у частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, зважаючи на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000, 00 грн. є підтвердженими, враховуючи часткове задоволення рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2025 року в справі № 910/11552/25 вимог Товариства, а також беручи до уваги відсутність правових підстав для зменшення заявлених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд дійшов висновку про те, що обов`язок з відшкодування таких витрат у розмірі 3 974,03 грн. покладається на відповідача.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова будівельна гільдія” від 23.04.2026 року про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги у справі № 910/11552/25 задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Холдингова компанія “Київміськбуд” (01010, місто Київ, вулиця Михайла Омеляновича-Павленка, будинок 4/6; код ЄДРПОУ 23527052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова будівельна гільдія” (03148, місто Київ, вулиця Жмеринська, будинок 11/1; код ЄДРПОУ 39055701) 3 974 (три тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 03 коп. витрат на оплату професійної правничої допомоги.
3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили. 
4. У задоволенні решти вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова будівельна гільдія” від 23.04.2026 року про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги у справі № 910/11552/25 відмовити.
5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) додаткове рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено та підписано 01.05.2026 року

Суддя В.С. Ломака