Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/777/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Богаш Наталія Яношівна, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, 

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я., про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . На випадок своєї смерті заповідального розпорядження не залишала. Відкрилась спадщина (підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі) на спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) і підтверджується Сертифікат на земельну частку (пай) члена КСГП «ім. КІРОВА» серії НОМЕР_3 площею 1,07 умовних кадастрових гектарів виданим на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації від 26.06.1997 року №310 ОСОБА_2 , який втрачено. Позивач вказує, що він прийняв спадщину, однак оформити успадковане майнове право шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність оригінала правовстановлюючих документів, які підтверджують належність майнових прав покійному спадкодавцю. За вказаних обставин приватний нотаріус Богаш Н.Я у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила. 
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.
Представник відповідача Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання не з`явився, але подав до суду письмову заяву, згідно якої просить суд розглядати справу у його відсутність та не заперечує щодо задоволення позовних вимог.
Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.
Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .
Заповіту спадкодавець не залишив.
У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Таким чином, спадкування після смерті матері позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбувалось за правилами, встановленими ЦК 1963 р.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом та заповітом.
На випадок своєї смерті мати позивача заповідального розпорядження не залишала.
Позивач - син померлої, є спадкоємцем за законом першої черги.
Інші спадкоємці спадщину не прийняли та додатково подали нотаріально посвідчені заяви про відмову від належної їм частки.
Чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 відкрилась спадщина (підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі) на спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) і підтверджується Сертифікат на земельну частку (пай) члена КСГП «ім. КІРОВА» серії НОМЕР_3 площею 1,07 умовних кадастрових гектарів виданим на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації від 26.06.1997 року №310 ОСОБА_2 , який втрачено.
Суд констатує, що після смерті спадкодавця позивач прийняв спадщину в порядку ст.549 Цивільного кодексу України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, так як на час відкриття спадщини він проживав з спадкодавцем та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що стверджується довідкою від 15.01.2026 року №11, виданою Виконавчим комітетом Пийтерфолвівської сільської ради Закарпатської області, в тім, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстровані та проживала в в АДРЕСА_1 , на день смерті разом з нею, були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син)
В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.
Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. 
У зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері позивач звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Богаш Наталії Яношівни. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно приватний нотаріус Богаш Н.Я. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовила. Така ситуація обумовлена тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4 була втрачено. Тому, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Таким чином позивач не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючих документів.
Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відсутність оригінала сертифіката на право на земельну частку (пай) члена КСГП «ім. Кірова» серії НОМЕР_5 площею 1,07 умовних кадастрових гектарів, виданий на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації від 26.06.1997 року№310 ОСОБА_2 , зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за номером 16498 унеможливлює переоформлення спадкового майна і порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).
Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін`юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Відповідно до п. 3.5. листа ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності па земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 125 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Згідно ст.2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись статтями 6, 525, 527, 534, 541, 542, 548, 549 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963 року, ст.ст.16, 392 ЦК України, статтями 10, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 1,07 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель КСГП «ім. Кірова» на підставі сертифікату серії НОМЕР_4, виданого на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації від 26.06.1997 року №310, зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за номером 16498. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий	Левко Т. Ю.