Справа №731/67/26 
Провадження №2/731/150/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року       с-ще Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:
судді          Савенка А.І.,
за участю секретаря       Смаглюк В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №1 Варвинського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення способу участі у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

 
17 лютого 2026 року, ОСОБА_1 звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд встановити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
На обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 28 грудня 2019 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбних відносин у сторін по справі народився син ОСОБА_3 . Після припинення спільного проживання з відповідачем дитина залишилася проживати з матір`ю, яка перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином, а саме не повідомляє точного місця проживання дитини, не дає можливості з ним бачитися та брати участь у його вихованні. У зв`язку з цим позивач фактично позбавлений можливості реалізовувати свої батьківські права та обов`язки, що і зумовило необхідність звернутися до суду для визначення способу участі у вихованні дитини. 
 
Позивачем у прохальній частині позову було визначено бажаний порядок спілкування з дитиною: визначити регулярні особисті зустрічі батька з дитиною кожної другої та четвертої суботи і неділі місяця з 10:00 до 18:00 з правом перебування дитини за місцем проживання батька; визначити можливість ночівлі дитини у батька під час зазначених зустрічей, з огляду на наявний позитивний досвід перебування дитини з батьком; визначити порядок проведення святкових днів: у парні роки - Новий рік з батьком, у непарні роки - Новий рік з матір?ю, день народження дитини - почергово між батьками; визначити право батька на спільне проведення канікул / літнього періоду тривалістю не менше 14-30 календарних днів поспіль у літній період; визначити порядок дистанційного спілкування через відеозв?язок щоденно (вранці та ввечері) тривалістю не менше 15 хвилин, у разі перебування дитини за кордоном; зобов`язати матір повідомляти батька про фактичне місце проживання дитини та його зміну, а також про виїзд за межі України; визначити право батька на особисті зустрічі з дитиною не менше двох разів по 10-14 днів на рік у разі проживання дитини за межами України, з визначенням конкретних періодів перебування (канікули, святкові періоди), а також зобов?язати матір не чинити перешкод у виїзді дитини до батька на узгоджений період; витрати на проїзд дитини сторони несуть порівну (або батько); мати зобов`язується повідомляти батька про графік канікул та навчальний розклад дитини не пізніше ніж за 30 календарних днів до їх початку; узгодження конкретних дат здійснюється сторонами не пізніше ніж за 14 днів до початку відповідного періоду (а.с. 3-6, том. 1). 
 
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 24 березня 2026 року.
 
18 березня 2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого з позовними вимогами сторона відповідача не погоджується, вказують, що посилання на створення перешкод у спілкуванні є надуманим та безпідставним, оскільки відповідач не заперечує право батька на спілкування, крім цього позовні вимоги є надмірними та такими що не відповідають віку дитини. На обґрунтування вказаної позиції зазначила, що у період спільного проживання з позивачем шлюбне життя не склалось. 19 лютого 2026 року ОСОБА_2 подала до суду позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, після чого прийняла рішення через часті обстріли території України тимчасово виїхати в Португалію, де емоційний стан дитини значно покращився. Разом з тим вказує, що вимога позивача про зобов`язання відповідача повідомляти адресу проживання дитини є безпідставною, оскільки не стосується визначення способу участі у вихованні дитини, також вказує, що сам факт перебування дитини закордоном не свідчить про порушення прав батька, оскільки спілкування забезпечується дистанційним засобами зв`язку, а саме регулярними відео дзвінками та листуванням. Зазначає, що з огляду на малий вік дитини можливість залишатися з дитиною протягом 10-14 діб з ночівлею є безпідставним оскільки може бути стресом, необхідна поступова адаптація дитини. До того ж тісний зв`язок з матір`ю та фактичне проживання дитини закордоном унеможливлює вимоги позивача щодо довготривалих особистих зустрічей. Більше того вказує що особисті зустрічі на території України у період воєнного стану є неможливими, оскільки ворог здійснює обстріли всієї України. Пропонує визначити наступний порядок спілкування: на час перебування дитини закордоном: щопонеділка, щосереди та щосуботи з 22:00 год до 23:00 год. (за Київським часом) спілкування батька з ОСОБА_3 по відеозв?язку через будь-який месенджер або за стосунок. У разі неможливості проведення спілкування у визначений день та час з причин, що не залежать від дитини або матері (зокрема через стан здоров`я дитини, зайнятість у навчальному процесі, технічні проблеми зв?язку або інші об`єктивні обставини), таке спілкування може бути перенесене на інший день за домовленістю сторін; на час повернення дитини на територію України (після завершення воєнного?стану): визначити особисті зустрічі батька з дитиною кожної другої та четвертої суботи місяця з 10:00 до 18:00 у місці, визначеному за попередньою домовленістю батьків, також одні вихідні на місяць з можливістю ночівлі за місцем проживання батька без присутності матері; окрім днів, коли дитина хворіє, запрошена на дні народження друзів чи родичів з боку матері і день народження самої матері; зустрічі під час канікул з можливістю ночівлі без присутності матері не більше 3-х днів, окрім днів, коли дитина хворіє, запрошена на дні народження друзів чи родичів з боку матері і дня народження самої матері; кожного наступного дня після дня народження дитини з 16:00 год. до 20:00 год. у місці, визначеному за попередньою домовленістю батьків, без присутності матері, АБО в сам день народження з 11:00 год. до 15:00 год, окрім днів, які припадають на навчальний день дитини у відповідних закладах освіти; у разі необхідності виїзду дитини з місця її проживання за кордоном для зустрічі з батьком, витрати на такі поїздки несе батько. Такі поїздки здійснюються виключно у супроводі матері; після досягнення дитиною 7-ми річного віку (за умови припинення або скасування воєнного стану) батько має право на спільний відпочинок з дитиною під час канікул 1-2 рази на рік строком не більше 7 днів (з можливістю ночівлі), за попередньою домовленістю батьків із обов`язковим повідомленням матері про місце перебування дитини. Стороною відповідача було визначено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у сумі 22 000 грн. (а.с. 32-35, том. 1). 
 
19 березня 2026 року засобами електронного зв`язку представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надіслала повідомлення, згідно якого вказує на неможливість проведення роботи для підготовки матеріалів на розгляд комісії та відповідно надання висновку про способи участі одного з батьків у вихованні дитини. На переконання зазначеної позиції вказують, що згідно позовної заяви місце проживання ОСОБА_2 разом з дитиною є АДРЕСА_1 , що за адміністративно-територіальним поділом не належить до АДРЕСА_2 , зазначеної ОСОБА_1 в заяві до служби від 06 лютого 2026 року – не існує, а номер телефону належить подрузі відповідача. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 разом з дитиною перебуває поза межами України, а саме в Португальській Республіці, що унеможливлює проведення необхідної роботи для підготовки матеріалів на розгляд комісії з питань захисту прав дитини (а.с. 48, том. 1).
 
23 березня 2026 року представником позивача було заявлено клопотання про ознайомлення з матеріали справи, у зв`язку з чим підготовче судове засідання відкладено до 16 квітня 2026 року (а.с. 49).
 
26 березня 2026 року стороною позивача за допомогою системи «Електронний суд» подано відповідь на відзив разом з додатками, відповідно до змісту якої сторона позивача наполягає на задоволенні пред`явлених ними вимог та вважає відзив відповідача безпідставним та необґрунтованим. Вказує, що сторона відповідача, посилаючись у відзиві на позовну заяву на відсутність перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною, не розмежовує поняття усунення перешкод у вихованні дитини (що є позовом про заборону поведінки особи яка чинить перешкоди) з встановленням способу участі у вихованні дитини. Зазначає, що відсутність перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею не може бути підставою для відмови судом у визначенні способів і поряду участі батька у її вихованні. Разом з тим вказує, що умови проживання дитини закордоном є гіршими ніж ті які були забезпечені в Україні, а посилання на воєнний стан є маніпулятивним, адже повністю унеможливлюють особисте спілкування позивача з дитиною, а запропонований відповідачем графік спілкування позбавляє здійснювати реальну, а не формальну участь у вихованні дитини, а його спілкування носить епізодичний, контрольований та обмежений характер. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн суд вказує, що така сума є необґрунтованою та непропорційною з огляду на якість надання правничої допомоги. Просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 22 000 грн (а.с. 63-67, том 1).
07 квітня 2026 року представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надіслала ідентичне повідомлення, що вже міститься в матеріалах справи (а.с. 84, 85, том 1). 
13 квітня 2026 року стороною позивача заявлено клопотання про долучення доказів, а саме копію акту обстеження житлово-побутових умов складеного за місцем проживання позивача Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 90-93, том 1).
 
16 квітня 2026 року від сторони відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У яких остання вказує, що доводи позивача, щодо неналежних умов проживання дитини закордоном є припущеннями та такими що не підтверджуються належними та допустимими доказами. Вказує, що дитина відвідує заклад дошкільної освіти за місцем тимчасового перебування у Португалії. У зв`язку з цим визначений графік з 22:00 до 23:00 за Київським часом, що становить 20:00-21:00 за місцевим часом буде найбільш зручним для дотримання режиму дня дитини. Вказує, що дитина не завжди бажає спілкуватися з батьком, на підтвердження чого додається відеозапис вказаного випадку. Не бажання дитини спілкуватись не може розцінюватись як перешкоджання у спілкуванні з боку відповідача. Щодо розміру витрат заявлених стороною позивача, представник відповідача заперечує та вважає їх формальними та такими, що викликають сумніви у їх реальності та необхідності (а.с. 96-101, том 1).
 
Підготовче судове засідання 16 квітня 2026 року у зв`язку з технічною несправністю на серверах було відкладено до 06 травня 2026 року.
 
06 травня 2026 року від сторони позивача надійшли заперечення та докази по справі. Згідно до яких сторона позивача заперечує щодо належності та допустимості доказу викладеного іноземною мовою, адже такий мав бути поданий разом з перекладеним текстом на українську мову, що має засвідчуватися нотаріально, крім цього відповідний доказ було подано з пропущенням строку. Також звертає увагу суду на перебування малолітньої дитини разом з відповідачем у колі сторонніх осіб які вживають алкогольні та тютюнові вироби, що простежується на зображеннях доданих до суду. За таких обставин вказує, що факт перебування дитини за межами України не свідчить про забезпечення її найкращих інтересів. Сторона позивача заперечує щодо доводів представника відповідача про відсутність сформованого емоційного контакту між батьком та дитиною, на підтвердження взаємодії батька з дитиною у період їх спільного проживання стороною позивача додаються фотознімки, а посилання відповідача на нібито небажання дитини спілкуватися з батьком є маніпулятивним тлумаченням його вікових особливостей (а.с. 125-130, том 1). 
 
06 травня 2026 року від сторони відповідача надійшли докази щодо умов перебування дитини з відповідачем, щодо перебування дитини в садочку та відео дзвінок спілкування дитини з позивачем (а.с. 155-170, том 1).
 
Підготовче судове засідання 06 травня 2026 року відкладено за клопотанням представника позивача для ознайомлення з поданими доказами до 12 травня 2026 року.
 
11 травня 2026 року представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надіслала ідентичне повідомлення, що вже міститься в матеріалах справи (а.с. 184, 185, том 1). 
12 травня 2026 року від сторони позивача надійшла заява в якій міститься аналіз інформації щодо телефонних з`єднань, що свідчить про систематичне ігнорування спроб позивача спілкуватися з дитиною, на підтвердження чого було долучено докази (а.с. 186-206, том 1).
 
12 травня 2026 року від сторони відповідача надійшла заява в якій представник відповідача вказала щодо відсутності належного підтвердження правильності здійснення підрахунків дзвінків. Більше того надає докази на підтвердження провокативності поведінки у вигляді 6-7 дзвінків за 1 хвилину, що штучно формує необхідну позивачу статистику телефонних дзвінків (а.с.207-217, том 1).
 
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2026 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 11 червня 2026 року, яке згодом було відкладено у зв`язку із закінченням робочого часу до 01 липня 2026 року.
 
Позивач у судовому засіданні 11 червня 2026 року вказав, що син ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час сторони перебували у шлюбі та мешкали разом у с. Журавка. Згодом, позивачу запропонували роботу у м. Києві, і він погодився на цю пропозицію. У червні 2023 року сім`я переїхала в орендовану підприємством квартиру по АДРЕСА_3 . Умови були добрі, оскільки це житловий комплекс закритого типу із всією необхідною для життя інфраструктурою. Дитина мала відповідний до віку розвиток та гарний стан здоров`я. Восени 2025 року син почав відвідувати приватний дитячий садок. Позивач зазначає, що із сином у них міцний емоційний зв`язок, як батько, він достатньо часу приділяв дитині. Вказує, що перебування дитини разом з ним не створювало жодних проблем, оскільки позивач повністю в змозі забезпечити базові потреби дитини, нагодувати, зачесати, одягнути, пограти тощо. Наголосив, що окремо від матері вони з дитиною їздили у с. Журавка і будь-яких труднощів з дитиною він не відчував. Після влаштування дитини у дитячий садок, відповідач вийшла на роботу фармацевтом, неподалік від місця проживання. В кінці січня 2026 року жінка забрала свої речі та дитину, повідомивши, що будуть проживати у куми. Приблизно через тиждень виїхала за межі України. Про саму поїздку та її мету відповідач нічого не повідомила. Позивач згоди на виїзд дитини не надавав. На час розгляду справи позивачу відомо, що відповідач та їх син знаходяться в Португалії, міста, в якому мешкають та адреси він не знає. Відповідач відмовляється повідомляти цю інформацію. Імовірно проживають у хостелі. Відповідач не працює. Дитина імовірно відвідує заклад дошкільної освіти. Вказує, що в житті дружини з`явився новий чоловік, вплив якого на дитину позивач оцінює негативно, відповідач змінила країну проживання, і в цей час, позивач відчуває, що він суттєво обмежений у можливості спілкування з дитиною. Але, відповідач не погоджується в добровільному порядку встановити прийнятний графік спілкування з дитиною та сприяти цьому. Оскільки дитина ще не вміє користуватись самостійно комп`ютерною технікою та телефоном, обов`язок сприяти та забезпечувати покладається на матір. Однак, між сторонами по справі постійно виникають конфлікти з приводу можливості спілкування з дитиною, що і стало підставою для звернення із позовом.
Представник позивача адвокат Гезердава В.В, підтримав позовні вимоги, окремо звернув увагу суду на те, що відповідач уникає особистої участі в судовому засіданні, та не повідомляючи про місце свого проживання перешкоджає з`ясувати умови проживання дитини, її ставлення до позовних вимог навіть опосередковано. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, забезпечивши участь свого представника.
Представник відповідача адвокат Ганган Іванна Олександрівна, в судовому засіданні 11 червня 2026 року повідомила, що описані обставини проживання сторін до виїзду відповідача за кодон України відповідають дійсності. Позивач має нормальні відносини із дитиною, однак, представник відповідача вважає, що позивач не може в повній мірі, враховуючи вік дитини, забезпечити її потреби. На довгий час позивач та дитина не залишались. Емоційний зв`язок дитини і позивача вважає добрим, негативних емоцій від спілкування з батьком дитина не відчувала. Виїзд за кордон із позивачем не узгоджувався. Відповідач повідомляла позивача про місце її мешкання. Відповідач та дитина мешкають у знайомих, мають окрему кімнату. Оформляють документи на тимчасовий захист та планують повертатись в Україну після завершення бойових дій. Знаходиться в пошуках роботи. Дитина відвідує дитячій садок з 08:00 ранку до 19:00 вечора. Лягає спати о 22 годині за місцевим часом. Дитина дійсно не може самотужки користуватись телефоном. Згоди щодо спілкування дитини з батьком між сторонами дійсно не досягнуто. 
В судове засідання призначене на 01 липня 2026 року сторони не з`явилися, звернулись з клопотаннями про розгляд справи без їхньої участі.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
 
З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що з 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі (а.с. 9). В подальшому рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2026 року шлюб між подружжям було розірвано, та стягнено аліменти на утримання неповнолітньої дитини, про що було повідомлено у судовому засіданні та встановлено шляхом дослідження реєстру судових рішень (номер справи 742/1028/26, рішення набрало законної сили 12 червня 2026 року). 
 
В період шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , народилася спільна дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом № 66 про народження (а.с. 10).
 
Під час судового розгляду, стороною позивача зазначено, що з моменту припинення спільного проживання, відповідач перешкоджає у спілкуванні з його сином, зокрема не повідомляє його місця проживання, не дає можливості бачитися з дитиною та брати участь у його вихованні. На даний час, між сторонами добровільної домовленості щодо порядку спілкування з дитиною не досягнуто, що підтверджується матеріалами електронного листування позивача та відповідача (а.с. 36-40, 157-160, 188-202, 209-216). У зв`язку з неможливістю вирішення вказаного питання добровільно, позивач звернувся до суду.
 
Відповідно до відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, у зв`язку з перебуванням матері та дитини закордоном проведення роботи для підготовки матеріалів на розгляд комісії є неможливим, як і надання відповідного висновку про способи участі одного з батьків у вихованні дитини (а.с. 48, 85, 185).
 
Суд зважає, що при вирішенні цього спору, суд може з`ясовувати і відношення самої дитини до предмету позову, однак, враховуючи вік та рівень розвитку дитини сторони проти участі останньої в судовому засіданні заперечували, а з`ясувати позицію опосередковано, через опитування психологом, представником органу опіки та піклування (тощо), не виявляться за можливе, через проживання дитини за межами України, та неповідомлення стороною відповідача конкретної адреси перебування дитини. 
 
Аналогічно, ці ж причини унеможливлюють підготовку органом опіки та піклування письмового висновку, щодо встановлення способу участі у вихованні дитини. Отже, суд вирішує спір за наявними у справі доказами.
 
Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступі до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Такий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі №523/19706/19.
Щодо теперішнього місця проживання дитини, а саме в Португальській Республіці, судом досліджено витяги про реєстрацію тимчасового захисту щодо ОСОБА_2 №26/В16000751 та ОСОБА_3 №26/В16000752 (а.с 41).
Щодо умов проживання дитини закордоном судом досліджено: відеозапис долучений до матеріалів справи стороною позивача, на якому ОСОБА_4 крокує по території та проявляє зацікавленість до мотоциклів (а.с. 76), а також фото таблиці із зображенням гурту осіб серед яких знаходиться і відповідач з дитинною (а.с. 131-135), які на думку суду свідчать про зміну соціального кола спілкування матері та дитини, та необхідність надання батькові можливості спілкування з дитиною. 
 
Сторона відповідача надала фото матеріали перебування дитини в садочку та спільного проведення часу з матір`ю (а.с. 161-167).
 
Щодо умов проживання дитини за період спільного життя в Україні сторона позивача надала довідку від 25 березня 2026 року про те, що Давид відвідував Центр раннього розвитку ФОП ОСОБА_5 (а.с. 79).
 
Відповідно до акту обстеження умов проживання виданого головним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, у квартирі позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , забезпечено всі необхідні умови для належного проживання та виховання дитини. (а.с. 92, 93). 
 
На підтвердження виконання батьком обов`язків, щодо матеріального забезпечення дитини судом досліджено банківські квитанції (а.с. 70, 71, 80).
 
Наявність сталого емоційного зв`язку між батьком та сином у період їхнього проживання в Україні підтверджується фотознімками (а.с. 136–146), та не ставиться під сумнів стороною відповідача.
 
Надані відповідачем копія рахунку та довідка про відвідування Давидом дитячого садка (а.с. 103) не можуть бути визнані судом як належні докази. Оскільки ці документи складені іноземною мовою і не мають належного перекладу, встановити їхній зміст є неможливим.
Надані відповідачем відеозаписи (а.с. 107, 170), що фіксують небажання ОСОБА_4 спілкуватися з батьком (позивачем), суд оцінює як прояв вікових особливостей дитини та неможливістю вести тривалі телефонні розмови у конкретний момент. Вказані обставини не можуть бути покладені в основу відмови у задоволенні позову, однак, суд враховує їх при визначенні тривалості дистанційного спілкування з дитиною, задовольняючи позов в цій частині частково.
 
За таких обставин, оскільки позивач бажає спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні, тому його порушене право підлягає захисту шляхом визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 .
 
Тим паче, суд зважає, що стороною відповідача під час судового розгляду, не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що спілкування сина з батьком ОСОБА_1 негативно вплине на розвиток дитини.
Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у частині 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.
Згідно приписів частин 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Частиною другою статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20.
З матеріалів справи вбачається, що син сторін у справі проживає разом з матір`ю закордоном, між сторонами існують неприязні стосунки після розлучення, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до органу опіки та піклування (а.с. 11), а в подальшому, з урахуванням стосунків й обставин, які виникли між батьками дитини та самою дитиною і батьком, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Такий виїзд закордон разом з дитиною відповідач мотивувала військовою агресією російської федерації в Україні, та небезпекою для життя дитини.
На думку суду для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої.
Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність відносно малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом.
Наявність між сторонами спорів, не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини.
При вирішенні вимог позивача в даній справі про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею суд враховує: інтереси дитини, її малолітній вік, стан здоров`я дитини, її режим дня, поведінку кожного з батьків, навички кожного з батьків щодо догляду за малолітніми дітьми, прихильність дитини до кожного з батьків, важливість спілкування дитини з батьком. 
Також при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування, захист і безпека дитини; ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту.
У зв`язку з існуванням спору між сторонами та тривалого часу відсутності побачень батька й дитини, слід встановити адаптаційний період для зустрічей батька з дитиною у присутності матері, який, зважаючи на психоемоційний стан дитини, особливості її здоров`я та тривалий період відсутності безпосереднього контакту з батьком, є необхідним для поступового налагодження довірливих стосунків, спілкування, формування емоційної прив`язаності дитини до батька, а також вивчення батьком особливостей догляду за дитиною, оскільки саме відповідач повністю організовує і дотримується життєвих потреб дитини, що сприятиме поступовому переходу до систематичних побачень з батьком без присутності матері. Надалі побачення батька з дитиною відбуватимуться без обов`язкової участі матері.
З урахуванням побажань сторін, враховуючи вищезазначені фактори, незважаючи на відсутність висновку органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне визначити такі способи участі батька у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
1)Визначити особисті зустрічі батька з дитиною кожної другої та четвертої суботи з 10 години 00 хвилин (суботи) до 18 години 00 хвилин (неділі), тобто з можливістю ночівлі, за місцем проживання батька або в іншому місці, про яке батько повідомляє матір дитини, окрім перших 3 (трьох) зустрічей, що будуть проведені в присутності матері (для адаптації дитини) без ночівлі тобто з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин суботи, та окрім днів коли хворіє дитина та днів народження матері. Також визначити особисті зустрічі з дитиною з 10 години 00 хвилин по 18 годину 00 хвилин у день народження батька.
2)Визначити порядок проведення дня народження дитини. По парним рокам – надати батькові можливість спілкування та організації свята безпосередньо у день народження дитини, або у разі припадання дня народження на будній день у першу суботу що слідує за 14 вересня парного року; по непарним рокам - надати батькові можливість спілкування з дитиною та організації свята, у першу неділю, що слідує за 14 вересня непарного року. 
3)Визначити порядок проведення спілкування з дитиною в літній та зимовий період. Зокрема, встановити право батька на безперервний відпочинок з дитиною в літній період тривалістю 21 календарний день поспіль та 2 дні на дорогу (що є мінімально необхідним строком для оздоровлення та лікування дитини в санаторно-курортних і лікувальних закладах та акліматизації дитини) з повідомленням матері про місце перебування дитини в цей час. Проведення часу в зимовий період - з батьком з 24 грудня парного року по 02 січня наступного року (що включає в себе святкування Нового року), а в рік проведення Нового року з матір`ю (непарний) визначити право батька на спілкування з дитиною з 02 січня по 11 січня наступного року. Тобто, право батька на проведення часу з дитиною в зимовий період (включно зі святкуванням Нового року) будуть становити: з 24 грудня 2026 року по 02 січня 2027 року, з 02 січня 2028 по 11 січня 2028 року та з 24 грудня 2028 року по 02 січня 2029 року, з 03 січня 2030 року по 11 січня 2030 року та 24 грудня 2030 року по 02 січня 2031 року, і тд.
4)Визначити порядок дистанційного спілкування через відеозв?язок у разі перебування дитини закордоном щоденно по одному разу на день в період часу з 22 години 00 хвилин до 23 години 00 хвилин (за Київським часом) через будь-який месенджер чи застосунок тривалістю не менше 20 хвилин. Збільшити час дистанційного спілкування батька з дитиною в святкові дні, а саме в День народження батька та День народження дитини забезпечивши можливість додаткового спілкування з батьком тривалістю не менше 20 хвилин у період з 09 до 10 години ранку за Київським часом. 
5)Зобов`язати матір повідомляти батька про фактичне місце проживання дитини та його зміну; повідомляти батька про графік канікул та навчальний розклад дитини не пізніше ніж за 30 календарних днів до їх початку.

Зобов`язання матері дитини повідомляти батька про фактичне місце проживання дитини та його зміну про виїзд за межі України, не є діянням, спрямованим на обмеження волевиявлення особи, і входить до поняття надання інформації про дитину, що є складником контакту з дитиною. Водночас повідомлення батьку про важливі факти із життя дитини не можна розцінювати як обтяжливе зобов`язання, відтак, суд відхиляє доводи відповідача в цій частині.
Враховуючи, що дитина разом з матір`ю тимчасово перебуває за кордоном з метою забезпечення безпеки дитини під час воєнного стану в Україні, суд приходить до висновку про необхідність відстрочення виконання рішення суду в частині особистих побачень батька з сином на час перебування дитини за кордоном в період воєнного стану в Україні.
У справах щодо здійснення батьківських прав та обов`язків суд, враховуючи гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, зростання дитини, остаточність судового рішення можна вважати нестійкою. Правосуддя не в змозі встановлювати, запроваджувати або припиняти сталі чутливі людські стосунки та приписувати чи забороняти почуття прихильності й комфорту, а лише формує у процесуальний спосіб найсприятливіші за конкретних обставин справи умови для цього.
Визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.
З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, порушення інтересів дитини,батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.
Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача про визначення права батька на особисті зустрічі з дитиною не менше двох разів по 10-14 днів на рік у разі проживання дитини за межами України з визначенням конкретних періодів перебування (канікули, святкові періоди) та зобов`язання матері не чинити перешкод у виїзді дитини до батька на узгоджений період, оскільки такі вимоги заявлені передчасно, адже місце постійного проживання дитини за кордоном та місце проживання саме з матір`ю не визначено, завершення воєнного стану не є прогнозованим, відтак, задоволення згадуваних позовних вимог буде стосуватись невизначеного періоду у майбутньому за невизначених на час розгляду справи обставин. Однак, при зміні істотних умов проживання, позивач має право звернутись до суду із зміною порядку у спілкуванні з дитиною.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , встановити способи участі батька у виховання дитини, задовольнивши частково позовні вимоги.
З урахуванням обставин встановлених у розглядуваній справі, в межах своєї компетенції, суд з метою врахування найкращих інтересів дитини, відстрочив виконання рішення суду в частині зустрічей батька з дитиною на території України до закінчення дії воєнного стану на території України, передбачивши натомість щоденне спілкування батька з дитиною в режимі відеозв`язку.
 
Відтак, позов підлягає задоволенню частково.
 
Під час звернення до суду з вказаним позовом, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 840, 80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
На підставі вимог абзацу другого п. 36 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17 жовтня 2014 року, у випадку, якщо пропорційно розподілити судові витрати при частковому задоволення позову немайнового характеру неможливо, то судові витрати слід розподілити між сторонами порівну.
 
На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд –

 
В И Р І Ш И В:

Позовну заву ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_5 , фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_7 ), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (юридична адреса: вул. Ялтинська, б. 14, Дарницький район, м. Київ, 02096) про встановлення способу участі у вихованні дитини, задовольнити частково.
Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
1)Визначити особисті зустрічі батька з дитиною кожної другої та четвертої суботи з 10 години 00 хвилин (суботи) до 18 години 00 хвилин (неділі), тобто з можливістю ночівлі, за місцем проживання батька або в іншому місці, про яке батько повідомляє матір дитини, окрім перших 3 (трьох) зустрічей, що будуть проведені в присутності матері (для адаптації дитини) без ночівлі тобто з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин суботи, та окрім днів коли хворіє дитина та днів народження матері. Також визначити особисті зустрічі з дитиною з 10 години 00 хвилин по 18 годину 00 хвилин у день народження батька.
2)Визначити порядок проведення дня народження дитини. По парним рокам – надати батькові можливість спілкування та організації свята безпосередньо у день народження дитини, або у разі припадання дня народження на будній день у першу суботу що слідує за 14 вересня парного року; по непарним рокам - надати батькові можливість спілкування з дитиною та організації свята, у першу неділю, що слідує за 14 вересня непарного року. 
3)Визначити порядок проведення спілкування з дитиною в літній та зимовий період. Зокрема, встановити право батька на безперервний відпочинок з дитиною в літній період тривалістю 21 календарний день поспіль та 2 дні на дорогу з повідомленням матері про місце перебування дитини в цей час. Проведення часу в зимовий період - з батьком з 24 грудня парного року по 02 січня наступного року (що включає в себе святкування Нового року), а в рік проведення Нового року з матір`ю (непарний) визначити право батька на спілкування з дитиною з 02 січня по 11 січня наступного року.
4)Визначити порядок дистанційного спілкування через відеозв?язок у разі перебування дитини закордоном щоденно по одному разу на день в період часу з 22 години 00 хвилин до 23 години 00 хвилин (за Київським часом) через будь-який месенджер чи застосунок тривалістю не менше 20 хвилин. Збільшити час дистанційного спілкування батька з дитиною в святкові дні, а саме в День народження батька та День народження дитини забезпечивши можливість додаткового спілкування з батьком тривалістю не менше 20 хвилин у період з 09 до 10 години ранку за Київським часом. 
5)Зобов`язати матір повідомляти батька про фактичне місце проживання дитини та його зміну; повідомляти батька про графік канікул та навчальний розклад дитини не пізніше ніж за 30 календарних днів до їх початку.
Порядок виконання визначеного у пунктах 1 - 3 абзацу другого резолютивної частини цього рішення способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відстрочити на час його перебування за кордоном у період воєнного стану в Україні.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Стягнути з відповідача  ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          А.І.Савенко