Справа №766/5330/25
н/п 1-кп/766/2184/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2026 м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження (in absentia) кримінальне провадження №12025230000000287, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Горлівка Донецької області, громадянина України, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Горлівка Донецької області, громадянина російської федерації, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України,

В С Т А Н О В И В
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.
ОСОБА_8 , будучи громадянином України, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвий досвід, розуміючи факт існування збройного конфлікту, захоплення та подальшої окупації селища Білозерка Херсонського району Херсонської області збройними силами російської федерації, а також те, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону цілісною і недоторканою, перебуваючи в селищі Білозерка, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше червня 2022 року достовірно знаючи про вище вказані обставини, які є загальновідомим фактом, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, а саме добровільно проходив військову службу в незаконному збройному формуванні «днр» (далі - НЗФ «днр»), створеного російською федерацією, під час чого надавав безпосередню допомогу державі-агресору (російській федерації) та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України.
Так, у березні - вересні 2022 року з метою досягнення основної мети щодо широкомасштабних нападів на цивільне населення, невстановленими досудовим розслідуванням військовими рф та представниками інших силових структур, за підтримки вищого керівництва рф, в захоплених приміщеннях державних органів і установ селища Білозерка Херсонського району Херсонської області організовано місця для незаконного утримання (нелегального ув`язнення), катування та жорстокого поводження з цивільними особами, вчинення іншого фізичного, психологічного тиску з метою одержання інформації про проукраїнських активістів, противників окупаційної влади та подальшого схилення вищевказаних осіб до співпраці з державою-агресором.
Зокрема, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30 березня 2022 року, не встановлені військовослужбовці регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань рф, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , захопили та встановили свій контроль над адміністративним приміщенням Білозерського районного суду Херсонської області, що не було обумовлено воєнною необхідністю, а здійснено з метою нелегального ув`язнення, застосування фізичного насильства та катування цивільного населення Херсонської області для отримання відомостей, які цікавили військових рф, а також представників окупаційної влади.
У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше червня 2022 року, ОСОБА_8 проходив військову службу в невстановленому підрозділі НЗФ «днр», точна посада та військове звання не встановлені.
Будучи військовослужбовцем НЗФ «днр», ОСОБА_8 щонайменше з червня 2022 року до моменту деокупації міста Херсона, а саме до 11.11.2022 року, діючи в умовах воєнного стану, знаходячись на території сел.Білозерка Херсонського району Херсонської області, активно публічно сприяв реалізації плану держави-агресора щодо придушення будь-яких проявів незгоди з визнанням політики окупаційної влади, проводив позасудові репресії над цивільними особами, приймав участь в нелегальному ув`язненні, залишаючи потерпілих протягом усього часу ув`язнення без законодавчого захисту, примушував йти на негласну співпрацю, застосовував жорстоке поводження, утримуючи ув`язнених в нелюдяних умовах у непристосованих для тривалого перебування камерах захопленого приміщення Білозерського районного суду Херсонської області.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 111 КК України, а саме державна зрада, тобто умисне вчинення громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості Україні, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану.
Крім того, ОСОБА_8 та військовослужбовець НЗФ «днр» ОСОБА_9 , будучи достовірно обізнаними про те, що між рф та Україною відбувається міжнародний збройний конфлікт, за попередньою змовою між собою та іншими невстановленими досудовим розслідуванням військовослужбовцями рф, перебуваючи в окупованому селищі Білозерка Херсонського району Херсонської області, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення ст. 27, 32, 147 Конвенції та ст. 75 Додаткового протоколу І, вчинили дії, спрямовані на порушення законів та звичаїв війни, що полягали у нелегальному ув`язненні та жорстокому поводженні з цивільним населенням, а саме катуванні, яке виразилось у завданні сильних фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) страждань незаконно утримуваному ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Так, 07.06.2022 року приблизно о 12:00 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, щонайменше дванадцять невстановлених військовослужбовців рф, озброєних вогнепальної автоматичною зброєю, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 , провели обшук його домоволодіння. Після закінчення обшуку ОСОБА_10 було затримано та ув`язнено в одній з камер на першому поверсі адміністративного приміщення Білозерського районного суду Херсонської області за адресою: Херсонська область, Херсонський район, селище Білозерка, вулиця Дмитра Яворницького, 97, де він утримувався до 09.06.2022 року без прийняття рішення про ув`язнення та забезпечення права на захист.
ОСОБА_10 у складі Збройних Сил чи інших збройних формувань України не перебував, військової зброї не мав, участі у бойових діях не брав, тобто був особою, яка підпадає під захист ст. 4 Конвенції, як громадянин України, котрий не бере активної участі у бойових діях та опинився в ході окупації під владою сторони конфлікту (російської федерації).
У перший день ув`язнення а саме 07.06.2022 у другій половині дня, точний час не встановлено, невстановлена досудовим слідством особа конвоювала потерпілого з камери до одного з кабінетів Білозерського районного суду, де двоє інших невстановлених осіб упродовж 20 хв. проводили його допит, намагаючись схилити ОСОБА_10 до співпраці з військовими рф. Під час цього вказані особи постійно застосовували до потерпілого психологічний тиск, який полягав у висловлюванні погроз зґвалтуванням його дружини, яка залишилась удома, «чеченцями». По закінченню допиту невстановлений досудовим слідством військовослужбовець рф конвоював потерпілого до камери утримання.
У вечірній час цього ж дня, тобто 07.06.2022, більш точний час не встановлено, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими досудовим розслідуванням військовослужбовцями рф, знаходячись біля камери утримання ОСОБА_10 , з метою позбавити ОСОБА_10 здатності до супротиву, фізично та емоційно знесилити перед подальшим допитом, застосували до потерпілого фізичне насильство, шляхом нанесення не менше трьох ударів електрострумом, використовуючи електрошокерний пристрій, від чого потерпілий відчув нестерпний біль та судоми у тілі.
Після застосування фізичного насильства медична допомога ОСОБА_10 не надавалася, що є порушенням п. «а» ст.3 Конвенції в частині заборони жорстокого поводження з особою.
Вранці 08.06.2022 року після 10:00 год., більш точного часу не встановлено, військовослужбовець НЗФ «днр» ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими військовослужбовцям рф, відповідно до заздалегідь розподілених ролей, перебуваючи в камері утримання ОСОБА_10 , з метою позбавити його здатності до супротиву, фізично та емоційно знесилити, проводили допит останнього із застосуванням до нього фізичного насильства шляхом нанесення ударів електрострумом, нанісши не менше 10 ударів електрошокером в область спини та шиї, 5 ударів електрострумом з використанням заздалегідь підготовленого приладу, що генерує електричний струм, та не менше 5 ударів долонею руки по обличчі та потилиці.
09.06.2022 року після 12:00 год., більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з іншим невстановленим слідством військовослужбовцем рф, з метою позбавити ОСОБА_10 здатності до супротиву та фізичного знесилити його перед подальшим допитом, відповідно до заздалегідь розподілених між собою ролей, знаходячись в камері, де утримувався ОСОБА_10 , повторно застосували до потерпілого фізичне насильство. 
Так, ОСОБА_8 наказав потерпілому повернутися обличчям до стіни і відразу наніс йому почергово п`ять ударів кулаком по потилиці, не менше трьох ударів по ребрах та не менше трьох ударів ногами по стегнах.
Після цього, ОСОБА_8 наказав потерпілому присідати. У той час коли ОСОБА_10 підводився, ОСОБА_8 безпричинно почергово наніс не менше п`яти ударів ногами по кінцівках ніг потерпілого та не менше п`яти ударів кулаками по ниркам, від чого ОСОБА_10 декілька разів падав на підлогу.
У той час, коли ОСОБА_10 через знесилення не міг більше присідати, ОСОБА_8 натягнув йому на голову сорочку, в яку той був одягнений, обмотавши її липкою стрічкою, а на руки ззаду одягнув кайданки.
Надалі за наказом ОСОБА_8 потерпілий знову почав присідати. Через декілька хвилин, зупинивши присідання, ОСОБА_8 наказав ОСОБА_10 упертись лобом у стіну приміщення.
У цей час невстановлений слідством військовослужбовець рф зайшов до камери утримання ОСОБА_10 та попід руки виявив його з переміщення суду на вулицю і наказав залізти всередину легкового автомобіля.
Після цього ОСОБА_8 підійшов до вказаного транспортного засобу та безпричинно наніс ОСОБА_10 один удар прикладом автомата по потилиці та наказав лягти на підлогу автомобіля.
09.06.2024 року близько 14:00 год., більш точний час не встановлено, прибувши до південної околиці сел. Білозерка, вказаний автомобіль зупинився. ОСОБА_8 витяг з автомобіля ОСОБА_10 та кинув його на землю.
Надалі ОСОБА_8 , намагаючись зняти з ОСОБА_10 кайданки, у розмові з іншим невстановленим військовослужбовцями рф, запропонував відстрелити потерпілому руку та наніс йому не менше трьох ударів кулаком по ниркам. Знаходячись поряд та погрожуючи вбивством у разі повторного затримання, ОСОБА_8 наказав потерпілому присідати 100 разів після чого вказані особи поїхали у невідомому напрямку.
Таким чином, ОСОБА_10 було звільнено з місця нелегального утримання без складання та надання будь-яких документів щодо підстав затримання та ув`язнення.
Після застосування фізичного насильства медична допомога ОСОБА_10 не надавалася, що є порушенням пункту «а» статті 3 Конвенції в частині заборони жорстокого поводження з особою.
Своїми діями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші невстановлені військовослужбовці рф порушили вимоги пункту 1 статті 27 (заборона насильства), статті 147 (нелюдяне поводження та катування) Конвенції та статтю 75(2)(а) (а2) (катування), (є) (погроза вбивством) Додаткового протоколу І.
У період ув`язнення ОСОБА_10 постійно утримували у виснажливих для людського організму антисанітарних умовах, непридатних для тривалого перебування людини, жодного разу не годували, обмежували у питній воді, не надавали засобів гігієни, обмежували у відвідуванні вбиральні та прогулянок. Тобто потерпілий перебував в умовах, які загрожували його життю та здоров`ю, але він не мав можливості вільно залишити місце утримання. Чим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші невстановлені військові рф порушили вимоги статті 147 Конвенції (нелюдяне поводження).
Отже, військовослужбовець НЗФ «днр» ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, вчинили дії спрямовані на порушення законів та звичаїв війни, що полягали у жорстокому поводженні з цивільним населенням, а саме катуванні, яке виразилось у завданні сильних фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) та психічних (погроза вбивством) страждань нелегального ув`язненому ОСОБА_10 , нелюдському поводженні, яке виразилось у заподіяні фізичного болю незаконно утримуваній цивільній особі, утриманні потерпілого в приміщенні, непристосованих для перебування людей, в антисанітарних умовах, позбавлення їжі та води (нелюдяних умовах) з метою примусити останнього співпрацювати і надати інформацію, яка їх цікавила, а також у вчиненні інших порушень законів та звичаїв війни, що полягало у нелегальному ув`язненні цивільної особи ОСОБА_10 , котрий перебуває під захистом, чим порушили статті 27 (заборона насильства), 32 (катування), 147 (нелегально ув`язнення, катування та нелюдяне поводження) Конвенції та статтю 75 (2) (а) (а.2) (катування), (е) (погроза вбивством) Додатку протоколу І.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.438 КК України, а саме жорстоке поводження з цивільним населенням та інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.438 КК України, а саме жорстоке поводження з цивільним населенням та інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

II. Застосовані правові процедури у кримінальному провадженні. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).
Вказане кримінальне провадження здійснювалось за відсутності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (in absentia), у зв`язку з їх ухиленням від органу досудового розслідування та суду.
Обвинувачені в судові засідання не з`явилися, у зв`язку з чим, на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 01.07.2025 року, відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснювалось спеціальне судове провадження.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17.03.2025, здійснювалось у спеціальному порядку.
Під час досудового розслідування повістки про виклик ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та повідомлення про підозру публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження — у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.
Під час судового провадження повідомлення, виклики та процесуальні документи також публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження — у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному вебсайті Херсонського міського суду Херсонської області.
Вказані факти, які підтверджені наявними в матеріалах кримінального провадження документами, дають підстави для висновку, що обвинувачені мали усвідомлювати, що проти них розпочато кримінальне провадження, вона отримали чи мали би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мали можливість бути обізнаними із усіма своїми правами, у тому числі, на захист та доступ до правосуддя.
Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачені мали право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисника самостійно; в) захищати себе особисто або за участю обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного захисника безплатно за рахунок держави.
Суд вважає, що дії обвинувачених вказують, що вони відмовилася від свого права приймати участь у судовому розгляді.
Суд констатує, що як стороною обвинувачення в ході здійснення спеціального досудового розслідування, так і судом під час здійснення спеціального судового провадження (in absentia), були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинувачених на захист та доступ до правосуддя.
Так, участь захисників у даному кримінальному провадженні, залучених для здійснення захисту за призначенням, була забезпечена із самого початку кримінального переслідування обвинувачених та здійснювалася до ухвалення вироку у справі. Захисники брали участь у кожній слідчій (розшуковій) дії, яка передбачала їх обов`язкову участь, отримували усі процесуальні документи, що підлягали врученню обвинуваченим, брали участь у кожному судовому засіданні. Зауважень, клопотань чи заперечень з цього приводу від захисників протягом здійснення кримінального провадження не надходило.
Таким чином, судом установлено, що в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення вжито всіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваних на захист, з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування. При здійсненні судового провадження судом також здійснені всі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинувачених на захист та доступ їх до правосуддя, з урахуванням установлених законом особливостей такого провадження.

ІІІ. Позиції сторін.
Прокурор в судовому засіданні посилався на доведеність винуватості обвинувачених в інкримінованих їм злочинах, просив призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років, за ч.2 ст.111 КК України у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Захисник ОСОБА_6 зазначив, що досліджені докази не доводять винуватість та причетність ОСОБА_8 до дій, які ставляться йому у провину. Досліджені докази не є взаємоузгодженими та вони є недостатніми для ухвалення обвинувального вироку. Просив виправдати обвинуваченого. 
Захисник ОСОБА_7 зазначив, що покази свідка у справі є неконкретизовані. Призначення покарання в максимальних межах санкції статті не відповідатиме особі винного та характеру вчиненого.

IV. Докази, які підтверджують вину та обставини вчиненого кримінального правопорушення.
Винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених судом обставин підтверджується дослідженими судом доказами, а саме:
-показаннями потерпілого ОСОБА_10 відповідно до яких 07.06.2022 року окупанти проводили рейд по селу Дніпровське Херсонської області. Близько 10 чоловік провели обшук за місцем його проживання в будинку АДРЕСА_4 . Його затримали та відвезли до будівлі суду в сел.Білозерка, де помістили в одну з камер для утримання у вказаній будівлі. Через деякий час його повели на допит. Особа, яка його допитувала, задавала різноманітні питання, на кшталт про його ставлення до полку «Азов», ОСОБА_11 , крім того пропонував співпрацю, погрожували в разі коли він не погодиться. Після допиту його відвели назад до камери. На підлогу камери вилили відро води. В цей час він побачив ОСОБА_9 , який стояв біля дверей камери, в руках він тримав «електрошокер». Обличчя обвинуваченого він розгледів добере, воно не було закрите. Обвинувачений сказав готуватися до наступного допиту та згадати, що необхідно казати, після цього декілька разів ударив «електрошокером» по підлозі. Електричний розряд через воду на підлозі вразив його. Внаслідок удару електрострумом він впав, а ОСОБА_9 ще декілька разів вдарив «електрошокером». Потім його зачинили в камері, їжі та води йому не давали. Зранку прийшов ОСОБА_8 , обличчя якого було відкрите, ОСОБА_9 та ще один військовослужбовець, який ввечері виливав воду в його камері. ОСОБА_8 наказав йому повернутися обличчям до стіни, а коли він виконав наказ, обвинувачений одразу почав наносити йому удари по потилиці та ребрам. ОСОБА_9 приніс стілець, на який його посадили. Його руки зв`язали скотчем, а до пальців приєднали дроти від телефону. Почали задавати йому запитання, між якими били його «електрошокером» по спині та шиї, а коли «електрошокер» розрядився, почали використовувати «тапік» та ще декілька разів вдарили його електрострумом. Під час цих дій йому постійно казали згадувати, що необхідно говорити. На наступний день до камери зайшов ОСОБА_8 , сказав повернутися до стіни та обпертися в неї головою. Після того як він виконав розпорядження, обвинувачений почав наносити йому удари по тулубу та голові. Після його руки завели за спину та одягли кайданки. Обвинувачений ОСОБА_8 примусив його присідати, потім знову повернули обличчям до стіни. Через якийсь час його вивели на вулицю до машини. ОСОБА_8 вдарив його прикладом автомату по потилиці та таким чином помістили в автомобіль. Його вивезли до о.Біле в сел.Білозерка та вивели з автомобіля. Окупанти не могли зняти кайданки, один з них запропонував відстрелити йому руку з автомата, після нанесли декілька ударів по голові та знову змусили його присідати. Коли він зробив близько 50 присідань до нього підійшов якийсь чоловік та повідомив, що окупанти поїхали. Після цього він пішов додому, а згодом виїхав з окупації. Обвинувачених впізнав по фото;
-показаннями свідка ОСОБА_12 , згідно з якими він проживає в будинку біля о.Біле в с.Білозерка. В літку 2022 року, точну дату не пам`ятає, побачив, як під`їхав автомобіль УАЗ з позначкою «Z». З автомобіля вийшли двоє військових рф, вивели чоловіка, на голові якого було щось одягнуте, можливо балакава або мішок, його руки були зв`язані. Як потім він дізнався то був його знайомий ОСОБА_10 .. Військові рф поставили потерпілого на коліна та приставили до голови автомат, імітуючи розстріл. Після цього, ОСОБА_10 почав присідати, а військові рф сіли в автомобіль та поїхали. Він вийшов на вулицю та завів потерпілого у двір. ОСОБА_10 повідомив, що три дні його утримували у підвалі Білозерського районного суду Херсонської області та катували електрострумом. На обличчі, тілі та руках потерпілого він бачив синці, характерні для побиття;
-протоколом огляду місця події від 02.12.2022, зі змісту якого вбачається, що слідчим проведено огляд приміщення Білозерського районного суду Херсонської області, який розташований за адресою: Херсонська область, Херсонський район, сел.Білозерка, вулиця Дмитра Яворницького, 97. В приміщенні будівлі суду наявні конвойні приміщення. Під час огляду будівлі також було виявлено ліхтар-електрошокер чорного кольору, фрагменти скотчу, речі з маркуванням країни виробника – рф (цигарки, продукти харчування, упаковки від білизни, пляшки від води), на стінах камер утримання сліди речовини бурого кольору, написи з символіко «Z», в одній з кімнат виявлено два дроти, на кінцях яких прикріплені канцелярські зажими, інші краї дротів оголені;
-протоколом огляду від 11.06.2024, відповідно до якого слідчий оглянув зміст оптичного DVD-R диску, який був виданий свідком ОСОБА_13 , на якому наявні 79 фотознімків чоловіків і 1 фото жінки, одягнених у військову форму рф;
-протоколом огляду від 05.02.2025, відповідно до якого проведено огляд сторінки в месенджері «Telegram», на каналі з назвою: «Воєнні злочини в Херсонській області», а саме публікацію від 20.07.2024, яка містить фотознімок обличь військових рф, яку опубліковано правоохоронними органами з метою встановлення свідків, очевидців, потерпілих вчинення воєнних злочинів на території Херсонської області – в приміщенні Білозерського районного суду Херсонської області. Вказану публікацію збережено шляхом зроблення скріншоту екрану , яку в подальшому збережено на DVD-R диску;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2025, за участю потерпілого ОСОБА_10 , який за загальними рисами обличчя, статурою, впізнав ОСОБА_8 , як військового рф, який перебував у приміщенні Білозерського районного суду Херсонської області, за адресою: Херсонська область, селище Білозерка, вулиця Дмитра Яворницького, 97, а саме 09.06.2022 близько 12.00 год.. здійснив його побиття, наносив удари руками по потилиці, ребрах, нирках, наносив удари ногами по кінцівках ніг, наніс удар прикладом автомата в область потилиці, погрожував відстрелити руку та розстрілом;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2025, за участю потерпілого ОСОБА_10 , який за загальними рисами обличчя, статурою, впізнав ОСОБА_9 , як військового рф, який перебував у приміщенні Білозерського районного суду Херсонської області, за адресою: Херсонська область, селище Білозерка, вулиця Дмитра Яворницького, 97, який 07.06.2022 у вечірній час доби зайшов в камеру та здійснив три удари «електрошокером». 08.06.2022 близько 10.00 год., під час його допиту здійснив 10 ударів електрострумом у спину та шию використовуючи «електрошокер», 5 ударів електрострумом за допомогою пристрою типу «ТА-57», не менше 5 ударів долонею по голові та обличчю;
-протоколом слідчого експерименту від 03.11.2023 за участю потерпілого ОСОБА_10 , який розповів та показав, за яких обставин 07.06.2022 він опинився в приміщенні Білозерського районного суду Херсонської області, та де його утримували військові рф до 10.06.2026. Яким чином та хто завдавав йому ударів електрострумом, використовуючи «електрошокер» та дроти під`єднані до його пальців і телефону «ТА-57»;
-проколом тимчасового доступу до речей та документів від 10.12.2024, згідно з яким, слідчий, на підставі ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19.11.2024, отримав відомості в ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо ОСОБА_8 , а саме копію паспорта, заяву про приєднання до умов та правил банку, фотознімок ОСОБА_8 ;
-копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (серії НОМЕР_1 ); 
-відомостями Міністерства закордонних справ за №71/17-532/2-22418 від 26.02.2025 відповідно до яких, станом на 26.02.2025 відсутня інформація про вихід ОСОБА_8 з громадянства України; 

V. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно з положеннями статті 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. (ст.86 КПК України)
За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Згідно з вимогами цієї статті доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Аналізуючи вказані надані стороною обвинувачення докази, суд дійшов висновку, що вони є належні та допустимі, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, отримані в порядку встановленому КПК України і вказане стороною захисту не оспорюється.
Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.438 КК України, суд виходив з наступного.
З диспозиції ч.1 ст.438 КК України вбачається, що кримінально караним є жорстоке поводження з військовополоненими або цивільним населенням, вигнання цивільного населення для примусових робіт, розграбування національних цінностей на окупованій території, застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, незаконне переміщення або депортація дитини, невиправдана затримка репатріації дитини, вербування або використання дитини для участі у збройному конфлікті, воєнних (бойових) діях, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 3 КК чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, в тому числі законодавства про кримінальну відповідальність.
Українська Радянська Соціалістична Республіка, правонаступником прав і обов`язків якої за міжнародними договорами Союзу Радянських Соціалістичних Республік є Україна (Закон України від 12 вересня 1991 року № 1543-XII), ратифікувала 03 липня 1954 року Конвенцію про захист цивільного населення під час війни (IV Женевська конвенція 1949 року (далі - IV Конвенція)) та 18 серпня 1989 року - Додатковий протокол до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І від 08 червня 1977 року (далі - І Протокол)).
За положеннями зазначених міжнародних договорів:
- особами, що перебувають під захистом IV Конвенції та І Протоколу, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, в разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони є (цивільне населення, окремі цивільні особи, особливо поранені, хворі, інваліди, жінки та діти) (статті 4, 16 IV Конвенції, статті 51 ч. 1, 76, 77 І Протоколу);
- до осіб, які перебувають під захистом, забороняється застосовувати: тортури або нелюдяне поводження, які умисно спричиняють великі страждання, нелегальне ув`язнення; акти насильства чи загрози насильства, зокрема, вбивством (статті 27, 31, 32 IV Конвенції, стаття 75 І Протоколу);
Як встановлено судом, в період інкримінованих подій Херсонська область перебувала під окупацією збройних сил російської федерації в умовах міжнародного збройного конфлікту між Україною та російською федерацією.
На час вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_10 обвинуваченні входили до збройних сил сторони збройного конфлікту - рф, тобто були комбатантами та були зобов`язані дотримуватись норм міжнародного права, застосованого в період збройного конфлікту. 
Потерпілий ОСОБА_10 не входив до складу Збройних Сил України чи інших військових формувань, участі у бойових діях не брав, зброї не мав та на момент подій був цивільною особою, яка перебувала під захистом Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, є встановлений міжнародним гуманітарним правом порядок ведення війни та гарантії захисту цивільного населення під час збройного конфлікту.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення в даному випадку виразилась у жорстокому поводженні з цивільною особою та інших порушеннях законів і звичаїв війни.
Із досліджених доказів судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_10 був незаконно позбавлений волі та утримувався без будь-якого правового рішення в приміщенні Білозерського районного суду, яке використовувалося окупаційними силами як місце незаконного утримання цивільних осіб.
Під час незаконного утримання до потерпілого систематично застосовувалося фізичне та психічне насильство, зокрема побиття, вплив електричним струмом, погрози, примушування до виконання виснажливих фізичних вправ, а також утримання в антисанітарних умовах без належного харчування, води та медичної допомоги.
Такі дії за своїм характером становлять жорстоке та нелюдяне поводження із цивільною особою, спричиняли потерпілому значні фізичні та моральні страждання і прямо заборонені статтями 27, 31, 32 та 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, а також статтею 75 Додаткового протоколу І.
Характер, зміст та послідовність дій обвинувачених щодо потерпілого протягом усього періоду його незаконного утримання свідчать про те, що дії кожного з них були взаємопов`язаними, взаємодоповнюючими та спрямованими на досягнення спільного результату - незаконне утримання потерпілого, придушення його волі шляхом фізичного та психологічного впливу, а також отримання від нього відомостей, які цікавили представників окупаційних сил.
При цьому дії обвинувачених не мали самостійного чи випадкового характеру, а здійснювалися в межах єдиного злочинного наміру, реалізація якого забезпечувалася узгодженою поведінкою кожного з них. Виконуючи різні дії щодо потерпілого, обвинувачені фактично діяли спільно, усвідомлювали характер дій один одного та сприяли досягненню спільної мети.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність між обвинуваченими попередньої узгодженості дій та спільного умислу на жорстоке поводження з цивільною особою, яка перебувала під захистом міжнародного гуманітарного права.
Суб`єктом цього кримінального правопорушення є осудна фізична особа, яка досягла віку кримінальної відповідальності. Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на момент вчинення кримінального правопорушення були повнолітніми та осудними.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим умислом.
Про наявність прямого умислу свідчить характер дій обвинувачених, спосіб їх вчинення, тривалість застосування насильства, відсутність будь-яких підстав для застосування примусу до потерпілого, а також цілеспрямоване використання фізичного та психологічного впливу з метою отримання інформації та схилення потерпілого до співпраці з окупаційними силами.
Обвинувачені усвідомлювали, що потерпілий є цивільною особою, усвідомлювали протиправний характер своїх дій, передбачали настання фізичних та моральних страждань потерпілого і бажали цього.
Отже, дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 містять усі необхідні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, як жорстоке поводження з цивільним населенням та інші порушення законів і звичаїв війни, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Оцінюючи сукупність досліджених доказів, суд дійшов висновку, що винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України доведена поза розумним сумнівом та підтверджується послідовними показаннями потерпілого, протоколами впізнання за якого участю, де він прямо вказав на обвинувачених, як осіб, які вчинили протиправні дії щодо нього, протоколом огляду будівлі суду, показаннями свідка, які узгоджуються з показаннями потерпілого. Вказані докази є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Разом з цим, сторона обвинувачення, при кваліфікації дій ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч.1 ст.438 КК України додатково послалася на ч.2 ст.28 КК України.
Вказана норма визначає поняття такого виду співучасті у вчиненні кримінального правопорушення, як вчинення за попередньою змовою групою осіб.
Проте, в статті 438 КК України відсутня кваліфікуюча ознака – вчинення кримінального правопорушення у співучасті, а отже, така обставина не утворює самостійної кваліфікуючої ознаки такого кримінального правопорушення.
Оскільки вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб не передбачене як кваліфікуюча ознака складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, суд вважає необхідним виключити формули кваліфікації пред`явленого обвинувачення посилання на ч. 2 ст. 28 КК України, таке виключення не впливає на обсяг обвинувачення та юридичну оцінку дій обвинувачених.
Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 111 КК України кримінально караним є, зокрема, умисне вчинення громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності та державній безпеці України переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.
Суб`єктом цього кримінального правопорушення може бути виключно громадянин України.
Перехід на бік ворога полягає у вступі громадянина України до сил, які беруть участь у збройній агресії проти України на боці держави-агресора, або у виконанні діяльності в інтересах такої держави на шкоду інтересам України.
Судом установлено, що ОСОБА_8 є громадянином України та достовірно усвідомлював факт збройної агресії російської федерації проти України, тимчасової окупації частини території України та запровадження на території України воєнного стану.
Незважаючи на це, ОСОБА_8 добровільно вступив до незаконного збройного формування «днр», створеного, контрольованого та підтримуваного російською федерацією, та проходив у ньому військову службу.
Під час проходження такої служби ОСОБА_8 виконував завдання в інтересах держави-агресора на тимчасово окупованій території Херсонської області та брав участь у діяльності, спрямованій на утвердження та підтримання окупаційного режиму, зокрема здійснював незаконне утримання та жорстоке поводження щодо цивільного населення.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 фактично перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану та діяв в інтересах держави-агресора всупереч інтересам України.
Сукупність досліджених доказів поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_8 вчинив державну зраду шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України.

VI. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлені.
Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.

VІІ. Мотиви призначення покарання
Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.
Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, характер його дій, які свідчать про стійку антидержавну спрямованість поведінки обвинуваченого та високий ступінь його суспільної небезпечності, суд дійшов висновку, що покарання за ч.2 ст.111 КК України у виді позбавлення волі на певний строк не буде відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі винного, не забезпечить реалізації принципу справедливості покарання та буде недостатнім для досягнення його мети, а отже, ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна. 
При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.
З урахування характеру протиправних дій обвинуваченого та його особи, йому має бути призначено покарання у виді позбавлення волі, в максимальних межах передбачених санкцією ч.1 ст.438 КК України.
На думку суду таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

VIІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
17.03.2025 слідчим суддею Херсонського міського суду Херсонської області відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
14.03.2025 слідчим суддею Херсонського міського суду Херсонської області відносно ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
З метою забезпечення виконання вироку, до набрання ним законної сили, суд вважає необхідним залишити обраний обвинуваченим запобіжний захід без змін.
Згідно з ч.9 ст.100 КПК України речові докази у кримінальному провадженні – документи та DVD-R диск, необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.438 КК України, та призначити йому покарання 
за ч.1 ст.438 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років
за ч.2 ст.111 КК України у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити обвинуваченим без змін до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі обчислювати обвинуваченими з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази:, DVD-R диск з 80 фотознімками військових рф, фотозображення паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , заява ОСОБА_8 про приєднання до умов та правил АТ КБ «Приватбанк», фотознімок ОСОБА_8 - залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Судді: ОСОБА_1 

ОСОБА_2 

ОСОБА_3