Справа № 127/27440/25
Провадження 2/127/6025/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості/
Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 (Далі - Позичальник, Відповідач) укладено Договір № 442781-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 / ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 08.08.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 442781-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 26 084,70 грн, що складається з: - Суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн; - Суми прострочених платежів по процентах - 14584,70 грн; - Суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; - Суми прострочених платежів за комісією - 1500,00 грн.
Зазначене стало підставою для звернення до суду. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дмитришиної Тетяни Іванівни 15.12.2025 надійшов відзив. Відзив мотивовано тим, що на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги її призначили для представництва інтересів відповідача у цій справі. 01.12.2025 вона подала до суду заяву про залучення до участі у справі як представника відповідача та про надання доступу до електронної справи, а 09.12.2025 отримала доступ до матеріалів справи й копію ухвали про відкриття провадження від 05.09.2025. 
У відзиві представник відповідача просила поновити строк на його подання, посилаючись на те, що доступ до матеріалів електронної справи вона отримала лише 09.12.2025, після чого ознайомилася з позовною заявою та реалізувала право на подання відзиву.
Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначила, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту укладення саме відповідачем кредитного договору в електронній формі, оскільки подані позивачем документи сформувало саме ТОВ «Бізнес позика», а тому вони, на думку сторони відповідача, не підтверджують належним чином проведення ідентифікації відповідача під час входу до особистого кабінету та підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором. Представник відповідача зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази перевірки правильності введення коду, направленого на номер телефону споживача, а також інші документи, які б підтверджували належне проходження відповідачем процедури укладення електронного договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, представник відповідача вказала, що позивач не надав належних доказів фактичного перерахування кредитних коштів саме відповідачу. У відзиві зазначено, що надана позивачем квитанція не підтверджує належність банківської картки відповідачу та сам факт зарахування на неї коштів, а також що позивач не подав первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів на рахунок відповідача. Представник відповідача послалася на положення законодавства про бухгалтерський облік та нормативне регулювання банківської діяльності й зазначила, що належними доказами руху коштів по рахунку є банківські виписки. У зв`язку з цим сторона відповідача вказала, що поданий позивачем розрахунок заборгованості сам по собі не підтверджує ні факту видачі кредиту, ні факту користування коштами, ні розміру заборгованості.
Окремо у відзиві представник відповідача заперечила проти стягнення комісії за надання кредиту, зазначивши, що така комісія, на думку сторони відповідача, нарахована безпідставно, а відповідні умови договору суперечать вимогам законодавства про захист прав споживачів та правовим висновкам Верховного Суду.
Також представник відповідача зазначила, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджує посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 12.09.2019, та що він перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджує довідка № 967 від 11.12.2025. Посилаючись на частину п`ятнадцяту статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», представник відповідача зазначила, що відповідачу не підлягають нарахуванню проценти за користування кредитом та штрафні санкції на час дії відповідних гарантій, а тому, на її думку, у разі доведення факту існування кредитних правовідносин з відповідача не підлягають стягненню комісія та проценти за користування кредитом.
У відзиві представник відповідача просила суд: поновити строк на подання відзиву, прийняти відзив до розгляду та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Крім того, представник відповідача 15.12.2025 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності. Заява мотивована тим, що згідно з умовами кредитного договору строк кредиту становив 24 тижні, а кінцевий строк повернення кредиту припадав на 23.06.2022. Представник відповідача зазначила, що з 24.06.2022 розпочався перебіг позовної давності, тоді як позивач звернувся до суду з позовом лише 29.08.2025, тобто, на думку сторони відповідача, після спливу загальної трирічної позовної давності.
У заяві представник відповідача також зазначила, що, відповідно до розрахунку заборгованості, поданого самим позивачем, відповідач не вчиняв дій, спрямованих на погашення заборгованості, а тому перебіг позовної давності не переривався. Посилаючись на статті 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України та правові висновки Верховного Суду, представник відповідача просила застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову.
Також представник відповідача 15.12.2025 подала клопотання про долучення доказів. Клопотання мотивоване тим, що на підтвердження заперечень, викладених у відзиві, сторона відповідача просила приєднати до матеріалів справи копії документів, які підтверджують статус відповідача як учасника бойових дій та проходження ним військової служби. До клопотання представник відповідача додала копію посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 12.09.2019 Управлінням персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також копію довідки № 967 від 11.12.2025, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 .
Позивач 16.12.2025 подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, яка обґрунтована тим, що 15.12.2025 ТОВ «Бізнес Позика» отримало в підсистемі «Електронний суд» відзив відповідача, заяву про застосування строків позовної давності та клопотання про долучення доказів, у зв`язку з чим подало свої пояснення щодо наведених відповідачем заперечень, а також просило поновити строк для подання додаткових доказів і долучити їх до матеріалів справи.
Позивач зазначив, що клопотання відповідача про долучення нових доказів подано з порушенням вимог ЦПК України, оскільки такі докази подані поза встановленим процесуальним строком, при цьому сторона відповідача, на думку позивача, не навела належного обґрунтування неможливості їх подання раніше та не просила поновити строк на їх подання. У зв`язку з цим позивач просив не долучати ці докази до матеріалів справи, не брати їх до уваги під час розгляду справи, визнати їх недопустимими та залишити без розгляду.
Заперечуючи проти заяви відповідача про застосування позовної давності, позивач зазначив, що хоча кредитний договір укладено 06.01.2022, а строк його дії визначено до 23.06.2022, позов подано в межах строку позовної давності з урахуванням правового регулювання, запровадженого на період дії воєнного стану. Позивач послався на зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких у період дії воєнного стану строки позовної давності спочатку продовжувались, а надалі їх перебіг зупинено на строк дії такого стану. З огляду на це позивач вважав, що заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.
Щодо укладення кредитного договору позивач зазначив, що 06.01.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 442781-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач вказав, що направив відповідачу оферту, а відповідач прийняв її шляхом акцепту та використання одноразового ідентифікатора G-1989, який був надісланий на номер телефону НОМЕР_4 , вказаний позичальником у заявці. Також позивач зазначив, що відповідач увійшов до особистого кабінету на сайті кредитодавця, подав заявку на отримання кредиту, вказав свої анкетні дані та реквізити банківської картки, після чого підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Позивач указав, що на підтвердження укладення договору до позовної заяви вже було додано візуальну форму послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору, анкету клієнта, оферту, акцепт, кредитний договір, паспорт споживчого кредиту та інші документи, які, на думку позивача, підтверджують факт реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі, проходження ним ідентифікації, отримання одноразового ідентифікатора та підписання договору саме відповідачем. Позивач також зазначив, що кожний примірник електронного документа з накладеним підписом, визначеним законом, є оригіналом такого документа, а подані до суду документи є оригіналами електронних документів у візуальній формі. Окремо позивач наголосив, що правочин є правомірним, доки його недійсність не встановлена законом або судом, а кредитний договір недійсним не визнавався.
Щодо ідентифікації позичальника позивач зазначив, що анкета клієнта та візуальна форма послідовності дій містять персональні дані відповідача, номер телефону, адресу електронної пошти, а також реквізити банківської картки, на яку мали бути перераховані кредитні кошти. На думку позивача, ці документи підтверджують проходження відповідачем процедури ідентифікації в розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Щодо факту надання кредитних коштів позивач зазначив, що відповідач під час оформлення кредиту в особистому кабінеті самостійно вказав номер банківської картки НОМЕР_1 для зарахування кредитних коштів, що підтверджується анкетою клієнта. Позивач пояснив, що номер картки у тексті договору відображений у маскованому вигляді відповідно до вимог нормативного регулювання Національного банку України. Також позивач вказав, що свої зобов`язання за договором виконав і перерахував відповідачу 10000,00 грн на зазначену картку, а підтвердженням цього є довідка про перерахування коштів, сформована в платіжній системі «ТАС Рау», яка була надана посередником АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 11.11.2020 № 83.
Позивач додатково зазначив, що не є банківською установою, не відкриває клієнтам рахунків і не випускає банківських карток, а тому не має можливості самостійно надати виписку з банківського рахунку позичальника. З цих підстав позивач вказав, що ще у позовній заяві просив суд витребувати в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про належність картки відповідачу та виписку про рух коштів по рахунку за відповідний період, оскільки така інформація становить банківську таємницю і може бути надана лише за рішенням суду. Позивач зазначив, що навіть у разі, якщо картка належала б іншій особі, це саме по собі, на його думку, не спростовує ні факту укладення договору, ні виникнення зобов`язань у позичальника, оскільки кредитодавець перераховує кошти за реквізитами, які позичальник сам указав у своєму особистому кабінеті.
Щодо доводів відповідача про застосування до спірних правовідносин частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач зазначив, що ця норма передбачає ненарахування процентів на визначений період, однак не встановлює списання процентів, які були нараховані раніше. Окремо позивач указав, що надані відповідачем документи, на його думку, не дають можливості належно ідентифікувати особу як саме відповідача у справі та не підтверджують проходження ним військової служби саме у період дії кредитного договору, тобто з 06.01.2022 по 23.06.2022. Також позивач зазначив, що в цій справі ним не заявлено до стягнення штрафів, пені чи інших санкцій за прострочення, а лише тіло кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту.
Щодо процентів за користування кредитом позивач зазначив, що договором встановлено фіксовану процентну ставку 0,86295 % за кожен день користування кредитом, а проценти нараховуються на залишок заборгованості за тілом кредиту на початок кожного календарного дня в межах строку дії договору. Позивач наголосив, що проценти за користування кредитом є платою за правомірне користування кредитними коштами, а не штрафною санкцією чи відповідальністю за прострочення, та що жодних штрафів, пені, інфляційних втрат чи трьох відсотків річних до стягнення не заявлялось. Позивач також зазначив, що проценти після закінчення строку дії договору ним не нараховувались, а однаковий розмір заборгованості на останні дати розрахунку пояснив технічними особливостями автоматичного формування розрахунку.
Позивач окремо вказав, що невиконання відповідачем графіка платежів призвело до збільшення загального розміру процентів, оскільки вони нараховувались щоденно на фактичний залишок заборгованості. На думку позивача, у разі незгоди з таким розрахунком відповідач мав надати власний контррозрахунок або докази внесення платежів у порядку та строки, визначені договором, однак таких доказів не надав.
Щодо комісії за надання кредиту позивач зазначив, що умовами договору прямо передбачено обов`язок відповідача сплатити 1 500,00 грн комісії за надання кредиту, а така комісія включена до графіка платежів і до паспорта споживчого кредиту. Позивач стверджував, що йдеться саме про комісію за надання кредиту, а не про комісію за його обслуговування чи користування ним. На думку позивача, право небанківської фінансової установи встановлювати таку комісію передбачене положеннями Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами Національного банку України щодо розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Позивач також зазначив, що всі істотні умови договору, зокрема сума кредиту, строк, процентна ставка та комісія, викладені безпосередньо у тексті кредитного договору, з яким відповідач погодився.
Крім того, позивач вказав, що до відповіді на відзив подає додаткові докази направлення відповідачу на його електронну адресу кредитного договору та Правил одразу після укладення договору, а також копію договору з АТ «ТАСКОМБАНК» та документи, що підтверджують повноваження представника позивача.
У відповіді на відзив позивач просив суд: прийняти відповідь на відзив; поновити строк для подання додаткових доказів і долучити їх до матеріалів справи; врахувати подану відповідь на відзив та додані до неї документи; не долучати до матеріалів справи та не брати до уваги докази, подані стороною відповідача; відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності; розглянути справу за відсутності представника позивача; позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. 
Суд установив, що 06.01.2022 між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем укладено Договір №442781-КС-001 про надання кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором. 
Так, ТОВ «БІЗПОЗИКА» 06.01.2022 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 442781-КС-001 про надання кредиту. 
Відповідач 06.01.2022 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 442781-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора G-1989. 
Із змісту вказаного документа вбачається, що позичальник ознайомився з умовами пропозиції ТОВ «Бізнес Позика» та повністю і безумовно їх прийняв, акцептувавши укладення договору про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Пунктом 1 договору сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, поворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту на умовах, визначених договором і Правилами надання споживчих кредитів. Тип кредиту визначено як кредит, строк кредитування становить 24 тижні, процентна ставка встановлена у розмірі 0,86295000 % на день, фіксована, комісія за надання кредиту складає 1500,00 грн, термін дії договору визначено до 23 червня 2022 року. Також у цьому пункті зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту становить 21960,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 3563,71 %, а кредит надається для придбання товарів, робіт чи послуг для задоволення потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, тобто є споживчим кредитом.
Пунктом 2 договору передбачено, що протягом строку кредитування проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом, наявний на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, з урахуванням дня видачі кредиту та дня його повернення згідно з графіком платежів.
Пунктом 3 договору сторони погодили графік платежів, який передбачає внесення позичальником 12 періодичних платежів у період з 20 січня 2022 року по 23 червня 2022 року. У графіку визначено дати платежів, залишок за основною сумою кредиту, суми процентів за користування кредитом, часткові платежі в рахунок основної суми боргу, суму комісії за надання кредиту та загальний розмір кожного платежу. Загальна сума процентів за графіком визначена у розмірі 10 460,00 грн, загальна сума погашення основного боргу - 10000,00 грн, комісія - 1500,00 грн, а загальна сума усіх платежів за договором становить 21960,00 грн.
Пунктом 7 договору позичальник підтвердив, що ознайомлений із договором та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, розуміє їх зміст та обсяг зобов`язань і погоджується їх дотримуватись.
Окремо в договорі також зазначено, що до його укладення позичальник отримав інформацію, передбачену законодавством України, зокрема паспорт споживчого кредиту та інформацію, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування».
Візуальна форма послідовності дій клієнта відображає із зазначенням дати та часу послідовність дій відповідача, спрямованих на укладення договору.
Згідно з анкетою клієнта від 08.08.2025: позичальник - ОСОБА_1 зазначив у графі «номер банківського рахунку/номер карти» - НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про стан заборгованості за № 442781-КС-001 про надання кредиту від 06.01.2022 станом на 08.08.2025 залишок заборгованості відповідача перед позивачем складає 26 084,7 грн, що складається з: заборгованості за кредитом: 10000 грн.; заборгованості по відсотках: 14584,7 грн.; заборгованості по комісії 1500 грн.
Позивач також подав до матеріалів справи розрахунок заборгованості за договором №442781-КС-001 про надання кредиту із щоденним відображенням руху заборгованості за період з 06.01.2022 по 24.06.2022.
Згідно з цим розрахунком, 06.01.2022 позивач відобразив видачу відповідачу кредитних коштів у сумі 10000,00 грн, нарахування процентів за користування кредитом у сумі 86,30 грн та комісії у сумі 1500,00 грн, у зв`язку з чим загальний залишок заборгованості на кінець цього дня визначено у розмірі 11586,30 грн. Надалі у розрахунку позивач відображав щоденне збільшення суми процентів за користування кредитом, при цьому сума основного боргу в розмірі 10 000,00 грн залишалась незмінною, а сума комісії обліковувалась у розмірі 1 500,00 грн. Також у відповідних графах розрахунку позивач відобразив суми простроченої заборгованості. 
У графі «Надходження протягом дня» за наведеним розрахунком відомості про сплату відповідачем коштів відсутні.
Станом на 23.06.2022 у розрахунку позивач визначив заборгованість у загальному розмірі 26 084,70 грн, з яких: 10000,00 грн - заборгованість за кредитом, 14584,70 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1500,00 грн - заборгованість за комісією. 
На підтвердження факту надання кредитних коштів позивач подав до матеріалів справи квитанцію TacPay, ID документа 480667706 від 06.01.2022, відповідно до якої ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало 10000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_5 . У квитанції зазначено призначення платежу: «перерахування коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_6 , згідно до кредитного договору № 442781-КС-001 від 06.01.2022, без ПДВ».
Відповідно до інформації АТ КБ «Приватбанк»» №20.1.0.0.0/7-250915/92408-БТ від 19.09.2025, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, Банківська карта № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ). Також додано виписку про рух коштів по картці № НОМЕР_1 за період з 06.01.2022 по 23.06.2022, відповідно до якої 06.01.2022 на вказану картку зараховано кошти в розмірі 10000 грн. 
Суд звертає увагу, що Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, а також позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, якою крім того зроблено висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановив договір або закон, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконує належний боржник або виконання приймає належний кредитор чи уповноважена на це особа, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого одна сторона встановила у формулярах або інших стандартних формах, який друга сторона може укласти лише шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому, без права запропонувати свої умови договору.
Частина перша статті 638 ЦК України встановлює, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які закон визначає як істотні або необхідні для договорів цього виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін сторони мають досягти згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, які визначив договір, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у цій сфері.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин третьої, шостої, сьомої та дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною; відповідь про прийняття пропозиції може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення електронної форми або вчинення дій, що вважаються акцептом; електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України та іншими актами законодавства; електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями і підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі, а кожний примірник електронного документа з таким підписом є оригіналом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; електронного підпису одноразовим ідентифікатором; або аналога власноручного підпису за письмовою згодою сторін.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 3 цього Закону одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що прийняла пропозицію укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, а суб`єкт електронної комерції може передати цей ідентифікатор іншій стороні засобом зв`язку, який вона вказала під час реєстрації. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб.
Відповідно до частини другої статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, а також комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, та надає виписку з рахунку/рахунків щодо погашення заборгованості.
Постановою Правління Національного банку України від 11.02.2021 №16 затверджено Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Відповідно до пункту 15 статті 14 цього Закону військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а також іншим визначеним у цій нормі закону військовослужбовцям штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом не нараховуються. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.
Разом з цим пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який Закон № 540-IX доповнив на період карантину, передбачив, що строки, визначені, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 Кабінет Міністрів України відмінив карантин з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Суд звертає увагу, що доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, суду не надано. 
Оцінюючи доводи сторін і докази, які вони подали, суд виходить із того, що позивач довів факт укладення між сторонами кредитного договору № 442781-КС-001 від 06.01.2022 саме в електронній формі. Позивач подав оферту, акцепт, текст договору, візуальну форму послідовності дій клієнта, анкету клієнта, розрахунок заборгованості, квитанцію про перерахування коштів, а також витребувані судом від АТ КБ «ПриватБанк» відомості про належність банківської картки № НОМЕР_1 відповідачу та виписку про рух коштів по цій картці. Саме ці докази у сукупності підтверджують, що відповідач акцептував оферту, підписав договір одноразовим ідентифікатором, а позивач перерахував йому 10 000,00 грн на картку, яку банк емітував на його ім`я. 
Доводи відповідача про те, що позивач не довів укладення договору та фактичне надання кредиту, суд відхиляє, оскільки вони спростовуються не лише документами кредитодавця, а доказами, наданими банківською установою, зокрема банківською випискою, які підтверджують належність картки відповідачу і зарахування на неї кредитних коштів 06.01.2022. Правовий режим електронного договору, його письмова форма та можливість підписання одноразовим ідентифікатором прямо передбачає Закон України «Про електронну комерцію». 
Суд також відхиляє заперечення відповідача про те, що сам по собі текст електронного договору не підтверджує волевиявлення позичальника. Закон України «Про електронну комерцію» прямо визначає, що електронний договір укладається шляхом оферти та акцепту, а кожний примірник електронного документа з підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Тому відсутність паперового примірника з власноручним підписом відповідача не свідчить про неукладення договору. Крім того, відповідач не подав жодного належного доказу того, що хтось інший використав його персональні дані, номер телефону, електронну адресу чи банківську картку для укладення договору від його імені. 
Оцінюючи розрахунок заборгованості, суд дійшов висновку, що він відповідає погодженим сторонами умовам договору щодо суми кредиту, розміру комісії, процентної ставки, порядку нарахування процентів та строку кредитування. Позивач здійснив цей розрахунок за період з 06.01.2022 по 24.06.2022. Він відобразив у ньому тіло кредиту у розмірі 10000,00 грн, комісію у розмірі 1500,00 грн та щоденне нарахування процентів за ставкою 0,86295 % на день, тобто 86,30 грн за кожен день користування кредитом. У графі надходжень розрахунок не містить відомостей про сплату відповідачем коштів, тому позивач обліковував тіло кредиту незмінним. 
Станом на 23.06.2022 позивач вказав про заборгованість у виді: 10000,00 грн тіло кредиту, 14584,70 грн - проценти та 1500,00 грн - комісія. У подальшому, загальний розмір заборгованості залишався незмінним, тобто після завершення строку кредитування позивач більше не збільшував суму процентів. 
Щодо вимоги про стягнення тіла кредиту суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню. Позивач довів факт укладення договору і надання відповідачу 10000,00 грн кредитних коштів, а відповідач не довів належного виконання обов`язку з їх повернення. Відповідно до статей 526, 530, 610, 629 та 1054 ЦК України відповідач як позичальник зобов`язаний повернути кредит у строк і на умовах, які сторони погодили у договорі. Тому суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн. 
Щодо комісії суд дійшов висновку, що вона також підлягає стягненню. Оскільки кредитний договір та Правила прямо передбачають комісію, пов`язану з наданням кредиту, а не періодичну плату за інформування про стан кредиту чи інші дії, які закон прямо зобов`язує кредитодавця здійснювати безоплатно. Закон України «Про споживче кредитування» включає комісії до загальних витрат за споживчим кредитом, а частина друга статті 8 цього Закону прямо відносить до таких витрат комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. 
Позивач заявив до стягнення одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 1500,00 грн; сторони зазначили її у договорі та включили до графіка платежів. Тому доводи відповідача про незаконність цієї комісії суд відхиляє. За таких обставин з відповідача потрібно стягнути комісію у розмірі 1500,00 грн.
Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом суд дійшов такого висновку. 
Відповідач подав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 та довідку військової частини НОМЕР_3 № 967 від 11.12.2025, у якій командир військової частини підтвердив, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період. Суд оцінює ці документи як належні й достатні для застосування спеціальної гарантії, встановленої пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ця норма прямо передбачає, що військовослужбовцям, яких призвали на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, проценти за користування кредитом не нараховуються. 
Позивач заперечував проти застосування цієї гарантії, посилаючись на недостатність доказів та на відсутність точного підтвердження періоду служби. Однак суд виходить із соціальної мети цієї норми, спеціального характеру Закону № 2011-XII та враховує, що позивач не подав жодного доказу, який би спростовував належність цих документів відповідачу або їх достовірність. За таких обставин суд відмовляє у стягненні з відповідача 14584,70 грн процентів за користування кредитом. 
Також суд звертає увагу, що позивач не заявив до стягнення штрафу, пені, інфляційних втрат або трьох процентів річних. Спір стосується лише тіла кредиту, процентів за користування кредитом і комісії.
Також суд відхиляє доводи відповідача про застосування позовної давності. Строк виконання зобов`язання за спірним кредитним договором сплив 23.06.2022, а тому за загальним правилом перебіг трирічної позовної давності розпочався 24.06.2022. Водночас на перебіг цього строку вплинули спеціальні законодавчі правила. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувалися на строк дії такого карантину. Карантин на всій території України було скасовано з 24 години 00 хвилин 30.06.2023. 
У подальшому, на перебіг позовної давності вплинув воєнний стан. У період дії воєнного стану пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України спочатку передбачав продовження строків позовної давності, визначених статтями 257-259 ЦК України, на строк дії воєнного стану, а з 30.01.2024 - зупинення перебігу позовної давності на строк дії такого стану.
Оскільки позивач звернувся до суду 29.08.2025, тобто у період дії зазначеного правового регулювання, на момент подання позову позовна давність не спливла. За таких обставин відсутні підстави для застосування позовної давності відповідно частини четвертої статті 267 ЦК України.
Отже, суд частково приймає доводи обох сторін. Суд погоджується з позивачем у тій частині, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, позивач перерахував відповідачу кредитні кошти, відповідач не повернув тіло кредиту і не сплатив погоджену комісію за надання кредиту. Водночас суд погоджується з відповідачем у тій частині, що в силу спеціальної гарантії для військовослужбовця проценти за користування кредитом у цій справі стягненню не підлягають. 
Тому позов підлягає частковому задоволенню: з відповідача необхідно стягнути 10000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 1500,00 грн заборгованості за комісією, а в частині стягнення 14584,70 грн процентів за користування кредитом - необхідно відмовити.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачеві відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.
Надавши оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в розмірі 1068,04 грн. пропорційно задоволених вимог (позов задоволено на 44,09%). 
Керуючись ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ: 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором №442781-КС-001 від 06.01.2022 в розмірі 11500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень, з яких: 10000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1500 грн - заборгованість за комісією.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір в розмірі 1068 гривні 04 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя         В. В. Горбатюк