Окрема думка
судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 
ОСОБА_1 
справа № 554/8946/22
провадження № 51-2842 км 25
07 травня 2026 року колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі головуючої ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , було розглянуто у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 травня 2025 року стосовно засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в кримінальному провадженні за обвинуваченням останніх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
За результатами касаційного розгляду касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 задоволено частково, вказані вище судові рішення стосовно ОСОБА_6 змінено, виключено з їх мотивувальних частин посилання на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, за епізодом від 27 червня 2022 року стосовно потерпілої ОСОБА_7 .В іншій частині судові рішення стосовно засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 залишено без зміни.
Мотивуючи своє рішення та посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 436 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів урахувавши, що вартість таємно викраденого ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 майна (за епізодом від 27 червня 2022 року) становила 1933, 33 грн, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України від 09 серпня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX) і положень Податкового кодексу України (далі - ПК) настає кримінальна відповідальність, а саме 2481 грн, зазначила про те, що з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК принцип зворотної дії закону в часі, з урахуванням наведених у постанові Судом мотивів, посилання в судових рішеннях судів попередніх інстанцій на вчинення обвинуваченим  ОСОБА_6 27 червня 2022 року таємного викрадення майна ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , вчиненого в умовах воєнного стану, виключила як таке, що не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК.
З прийнятим рішенням колегії суддів щодо зміни вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції стосовно  ОСОБА_6 , а також в частині залишення доводів касаційної скарги прокурора без задоволення, не погоджуюсь з огляду на таке.
За приписами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
Згідно з п. 1- 2 ч. 2 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 цієї статті КПК, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.
З огляду на положення вказаної статті КПК, вважаю необґрунтованим посилання прокурора в касаційній скарзі на незастосування апеляційним судом положень п.1-2 ч. 2 ст. 284 КПК, оскільки згадана норма КПК застосовується у разі заперечення обвинуваченого проти закриття за цією підставою, однак, у цьому кримінальному провадженні, навпаки, обвинувачений ОСОБА_5 просив суд вирішити питання в цій частині.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок в порядку апеляційної процедури за апеляцією обвинуваченого ОСОБА_5 , урахувавши положення Закону № 3886-ІХ, дійшов висновку про те, що розмір збитків, необхідних для притягнення до кримінальної відповідальності за епізодом від 27 червня 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК, перевищує завдану потерпілій ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням суму майнової шкоди.
При цьому врахувавши думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння, суд апеляційної інстанції прийняв рішення тільки про виключення з мотивувальної частини вироку місцевого суду вказівку про визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК за епізодом від 27 червня 2022 року щодо потерпілої ОСОБА_7 .
Проте я вважаю, що є обґрунтованими доводи прокурора щодо неврахування судом апеляційної інстанції вимог п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 2 ст. 404, ст. 417, ст. 479-2КПК і висновку об`єднаної палати Верховного Суду з таких підстав.
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій, крім епізоду від 27 червня 2022 року таємного викрадення майна потерпілої  ОСОБА_7 , який виключено з вироку місцевого суду, визнали ОСОБА_5 і  ОСОБА_6 винуватими у вчиненні таємного викрадення майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою між собою, в умовах воєнного стану, щодо інших потерпілих:ОСОБА_8 на суму 9000 грн (епізод від 29 червня 2022 року), ОСОБА_9 на суму 3153,60 грн. (епізод від 05 липня 2022 року), ОСОБА_10 на суму 2806,33 грн (епізод від 08 липня 2022 року), ОСОБА_11 на загальну суму 5431,09 грн (епізод від 09 липня 2022 року), ОСОБА_12 на суму 8299,20 грн (епізод від 11 липня 2022 року), ОСОБА_13 на суму 2500 грн (епізод від 18 липня 2022 року), ОСОБА_14 на суму 6566 грн (епізод від 19 липня 2022 року), ОСОБА_15 на суму 4500 грн (епізод від 21 липня 2022 року), ОСОБА_16 на суму 8716,75 грн (епізод від 22 липня 2022 року), ОСОБА_17 на загальну суму 12 000 грн (епізод від 24 липня 2022 року).
Так, кожен з вказаних вище епізодів таємного викрадення чужого майна, вчинених щодо інших потерпілих, є самостійними злочинами, сукупність яких, з огляду на норми кримінального закону підлягає кваліфікації за ч. 4 ст. 185 КК.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон № 3886-IX, яким було внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП).
З огляду на зміст положень ч. 5 підрозд. 1 розд. ХХ ПК та ч. 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX), на момент вчинення ОСОБА_6 і ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, становив 2481 грн (1240,50 ? 2= 2481).
Як убачається з досліджених судами попередніх інстанцій матеріалів кримінального провадження, вартість таємно викраденого ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 майна, за епізодом крадіжки від 27 червня 2022 року, становила 1933,33 грн, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень ПК настає кримінальна відповідальність, а саме 2481 грн.
Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555 кмо 24), Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі № 567/507/23 (провадження № 51-7110 км 23), від 09 січня 2025 року (справа № 161/8760/22).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
З огляду на зазначене, керуючись положеннями, передбаченими п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 2 ст. 404, ст. 417, ст. 479-2КПК, суд апеляційної інстанції, на мою думку, повинен був діяти в межах своїх повноважень чітко визначених вказаними вище положеннями КПК та прийняти рішення про скасування та закриття кримінального провадження в частині вчиненого злочину за епізодом від 27 червня 2022 року, оскільки чинним КПК не передбачено виключення епізоду у зв`язку з втратою чинності закону, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння. 
Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Як убачається зі змісту ухвали, суд апеляційної інстанції, не зваживши на приписи ч. 2 ст. 404 КПК, прийняв рішення про виключення з вироку епізоду вчиненого кримінального правопорушення від 27 червня 2022 року щодо потерпілої ОСОБА_7 тільки стосовно засудженого ОСОБА_5 . 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК, якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення. 
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження.
Згідно зі ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, установивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
З урахуванням позиції засуджених під час розгляду провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 479-2 КПК, суд касаційної інстанції має керуватися ст. 440 КПК.
У судовому засіданні суду касаційної інстанції засуджений ОСОБА_5 і в клопотанні  ОСОБА_6 , не заперечували щодо закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК за епізодом викрадення ними майна потерпілої ОСОБА_7 .
Тому, з огляду на положення, передбачені п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ст. 440, ст. 479-2 КПК, ураховуючи зазначені вище положення кримінального процесуального закону та передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК принцип зворотної дії закону в часі, позицію засуджених, зважаючи на вимоги прокурора в касаційній скарзі про скасування ухвали апеляційного суду й призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, вважаю, що касаційна скарга підлягала частковому задоволенню, у зв`язку з чим, відповідно до положень п. 3 ч.1 ст. 436 КПК, вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині вчиненого ОСОБА_5 і ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК за епізодом від 27 червня 2022 року щодо потерпілої ОСОБА_7 , на мою думку, необхідно було скасувати та закрити в цій частині кримінальне провадженнястосовно засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , з огляду на положення, передбачені п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з втратою чинності закону, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння. В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
При цьому вважаю, що за таких обставин, навіть з огляду на закриття кримінального провадження з підстав наведених вище:
- правова кваліфікація дій ОСОБА_5  і ОСОБА_6 , яку було визначено судами попередніх інстанцій за ч. 4 ст. 185 КК має залишатися незмінною у зв`язку з наявністю інших епізодів злочинної діяльності останніх, ознаки яких охоплюються диспозицією ч. 4 ст. 185 КК і за які, відповідно до вимог кримінального закону, обвинувачені підлягають кримінальній відповідальності;
- з урахуванням кількості епізодів вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеню його тяжкості, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, даних про особи засуджених, що були враховані судами попередніх інстанцій, та відсутність пом`якшуючих й обтяжуючих покарання обставин, відсутні підстави для пом`якшення ОСОБА_5  і ОСОБА_6 покарання.

Суддя  ОСОБА_1