КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 758/15090/25 Головуючий у І інстанції Казмиренко Л.В.
Провадження № 33/824/2218/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

01 червня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича та апеляційною скаргою ОСОБА_1  на постанову Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року про притягнення
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн на користь держави.
Згідно постанови 13 вересня 2025 року, о 22 год. 05 хв., в м. Київ, по вул. Івана Виговського, 13-А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Fiat», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. 
Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись з даною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Сіренко М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що працівниками поліції не було відповідно до вимог закону зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, саме в установленому порядку, який унормований ч. 3 та ч. 6 ст. 266 КУпАП, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої спільним наказом МВС, МОЗ від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, оскільки ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд лише на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «DRAGER».
Також, не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 особисто подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судовий розгляд даної справи в суді першої інстанції фактично відбувся у формальному порядку без дослідження матеріалів та за відсутності сторони захисту.
ОСОБА_1 стверджує в апеляційній скарзі, що він не керував транспортним засобом, що підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом.
Крім того, зазначає, що факт керування транспортним засобом не підтверджений жодним незалежним свідком, який би безпосередньо бачив момент руху автомобіля або керування ним, а пояснення осіб, на які послався суд першої інстанції, не можуть вважатися достатніми доказами факту керування, оскільки з їх змісту не вбачається, що вони безпосередньо спостерігали процес керування автомобілем.
Також, у матеріалах справи відсутня будь-яка відеофіксація руху транспортного засобу або моменту, коли саме ОСОБА_1 перебував за кермом та здійснював керування автомобілем. 
Звертає увагу апеляційного суду на те, що працівниками поліції було не дотримано встановлену законом процедуру пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки працівник поліції повинен чітко запропонувати особі пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснити порядок його проведення, а також повідомити про правові наслідки відмови від проходження такого огляду.
Зазначає, що з відеозапису, на який послався суд першої інстанції у своїй постанові, не вбачається, що ОСОБА_1  перебував поруч із транспортним засобом та спілкувався по телефону. При цьому поведінка останнього не свідчила про надання чіткої відповіді на пропозицію працівників поліції щодо проходження огляду. На відео відсутні зафіксовані слова чи дії, які б однозначно підтверджували усвідомлену та категоричну відмову від проходження огляду.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова була винесена без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення питання про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не перевірив належність доказів, не усунув суперечностей та розумних сумнівів, натомість визнав вину на припущеннях, що є недопустимим порушенням. 
В апеляційній скарзі,  ОСОБА_1  порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, в якому останній просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Зокрема зазначає, що про існування оскаржуваної постанови  ОСОБА_1 дізнався значно пізніше, у зв`язку неналежним виконанням адвокатом своїх професійних обов`язків, які полягають в тому, що адвокат останнього жодного разу не з`явився у судові засідання, тобто постанова Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року була винесена без присутності захисника, а також адвокат належним чином не повідомив  ОСОБА_1 про наявність оскаржуваної постанови та необхідність її оскарження.
З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року, як такий, що пропущений з поважних причин. 
Належним чином повідомлений про розгляд справи  ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Сіренко М.Ю. в судове засідання не з`явились.
01 червня 2026 року перед початком судового засідання з канцелярії суду відповідальною особою було передано клопотання адвоката Халупка С.В., який захищає інтереси ОСОБА_1 , про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, однак вказане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Норми КУпАП не містять положень, які унормовують можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК України, яка в даному випадку може бути застосована за аналогією, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 
1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин;
2) необхідності забезпечення безпеки осіб;
3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого;
4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження;
4-1) введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України;
5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 336 КПК України, учасник кримінального провадження подає клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія клопотання в той самий строк надсилається іншим учасникам кримінального провадження.
Адвокат Халупко С.В., який є захисником Кузьмінського Д.С., подав вказане клопотання 29 травня 2026 року, тобто з порушенням визначеного положеннями ч. 4 ст. 336 КПК України, строку, про поважність причин пропуску такого строку, як і про поважність причин, які унеможливлюють явку захисника у судове засідання, у своєму клопотанні не зазначав.
З огляду на вказане, відсутні підстави для задоволення клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Халупка С.В., оскільки поважність причин їх неявки судом не встановлена, крім того, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
Ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, ґрунтується на наявних у справі доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до окремих положень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння.
Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Відповідно до окремих положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби), лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, тобто у разі відмови від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я. Проведення огляду в закладі охорони здоров`я забезпечується поліцейським, при цьому у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
При цьому, під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний медичний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Відповідно до протоколу про адміністративне серії ЕПР1 № 453054 від 13 вересня 2025 року, водій ОСОБА_1 13 вересня 2025 року, о 22 год. 05 хв., в м. Київ, по вул. Івана Виговського, 13-А, керував транспортним засобом «Fiat», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» та у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився.Своїми діями  ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Зі змістом вказаного протоколу вбачається, що  ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» та у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку.
Відповідно до даних направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції убачається, що огляд ОСОБА_1 у КНП «КМНКЛ №10» на стан алкогольного сп`яніння не проводився.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №57155597 від 13 вересня 2025 року до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
З досліджених відеозаписів наявних в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Drager», однак останній відмовився від проходження такого огляду, в подальшому інспектором поліції Маслова Т.М. після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Drager» запропонувала ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, однак останній висловив свою відмову.
Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення працівниками поліції положень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, є необґрунтованими та спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що поведінка ОСОБА_1 , яка проявлялася в небажанні проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є підтвердженням того, що останній намагався уникнути від адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Вказаний відеозапис підтверджує факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку тасвідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.
Відеозапис є одним із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео зафіксована вся подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини  ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За змістом положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було порушено вимоги Інструкції апеляційний суд відхиляє, оскільки вони є необґрунтованими та не відповідають дійсності.
З переглянутого відеозапису вбачається, що поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої спільним наказом МВС, МОЗ від 09 листопада 2015 № 1452/735.
Крім того, з відповідними скаргами на дії працівників поліції  ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Халупко С.В. не звертались.
Твердження сторони захисту щодо не керування  ОСОБА_1 автомобілем, спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими поясненням свідків від 13 вересня 2025 року працівників АЗС «KLO» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які вказали, що під час робочої зміни було помічено водія автомобіля «Fiat», д.н.з. НОМЕР_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не виконав свої безпосередні функції щодо повного, всебічного, і об`єктивного з`ясування обставин справи апеляційний суд відхиляє, оскільки оскаржувана постанова є змістовною, обґрунтованою та зрозумілою, в ній викладена суть адміністративного правопорушення, надана належна оцінка наявним в матеріалах справи доказам та відповідно зроблено правильний висновок щодо встановлення вини  ОСОБА_1 .
Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження сторони захисту та самого ОСОБА_1 про те, що останнього безпідставно притягнули до адміністративної відповідальності не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, останнім то його адвокатом не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги  ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сіренка М.Ю. залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Поновити  ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року.
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича та Кузьмінського Дениса Сергійовича залишити без задоволення.
Постанову Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду Д.О. Таргоній