ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/363/26	Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І. 	
Провадження № 22-ц/817/677/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 594/363/26 за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Кредобанк» на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2026 року (постановлену суддею Зушман Г.І., повний текст якої складено 20 березня 2026 року) про відмову у відкритті провадження у справі за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року акціонерне товариство «Кредобанк» (далі – АТ «Кредобанк», позивач, апелянт) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 26 серпня 2020 року ОСОБА_2 уклала з АТ «Кредобанк» кредитний договір №KK/26984. У відповідності до умов вищевказаного кредитного договору банк надав відповідачці кредит, однак відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого станом на 13 лютого 2026 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 35395.53 грн, з яких 19096.56 грн – заборгованість за тілом кредиту, 16298.97 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.
У зв`язку із викладеним, позивач просив суд cтягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року в розмірі 35395.53 грн та судові витрати.
Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2026 року у відкритті провадження у даній справі відмовлено на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Кредобанк», в інтересах якого діє адвокат Рудницький Ю.І., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті провадження у справі №594/363/26 суд виходив з того, що існує рішення Борщівського районного суду від 17 січня 2022 року у справі №594/1612/21, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зазначає, що рішенням суду від 17 січня 2022 року в справі №594/1612/21 було стягнуто заборгованість станом на 22 вересня 2021 року. Натомість, у новому позові (справа № 594/363/26), АТ «Кредобанк» просить стягнути заборгованість, що виникла після 22 вересня 2021 року (станом на 13 лютого 2026 року). Зокрема, у новому позові заявлено вимоги про стягнення залишку тіла кредиту, який не був охоплений попереднім рішенням або виник у зв`язку з подальшим використанням кредитного ліміту (якщо картковий рахунок не був закритий), відсотків, нарахованих за період після дати, вказаної у попередньому рішенні суду, тобто за період з 23 вересня 2021 року по 13 лютого 2026 року.
На думку сторони позивача, предмет позову в справі №594/363/26 є іншим, аніж у справі № 594/1612/21, оскільки стосується стягнення грошових сум за інший часовий період. Підстави позову також є відмінними, адже вони включають в себе юридичні факти невиконання зобов`язання у період, що настав після ухвалення першого рішення суду.
У зв`язку наведеним просить ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.
Учасники в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.
Враховуючи викладене та з метою недопущення порушень процесуальних строків, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
У грудні 2021 року АТ «Кредобанк» вперше звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року, цивільна справа №594/1612/21.
В обґрунтування заявлених вимог АТ «Кредобанк» покликався на те, що 26 серпня 2020 року ОСОБА_2 уклала з АТ «Кредобанк» кредитний договір № KK/26984. У відповідності до умов вищевказаного кредитного договору банк надав відповідачці кредит, однак відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого станом на 22 вересня 2021 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 37404.30 грн, з яких 28979.91 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8424.39 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 січня 2022 року в справі № 607/2599/23 позов АТ «Кредобанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року станом на 22 вересня 2021 року в сумі 37404.30 грн, з яких 28979.91 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8424.39 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2270.00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що за відповідачкою рахується заборгованість за кредитним договором станом на 22 вересня 2021 року в розмірі 37404.30 грн, з яких 28979.91 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8424.39 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. 29 вересня 2021 року представник АТ «Кредобанк» звернувся до відповідачки з досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань за спірним кредитним договором.
Вказане судове рішення набрало законної сили 17 лютого 2022 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.
У березні 2026 року АТ «Кредобанк» вдруге звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року, цивільна справа №594/363/26.
В обґрунтування заявлених вимог АТ «Кредобанк» покликався на те, що 26 серпня 2020 року ОСОБА_2 уклала з АТ «Кредобанк» кредитний договір № KK/26984. У відповідності до умов вищевказаного кредитного договору банк надав відповідачці кредит, однак відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого станом на 13 лютого 2026 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 35395.53 грн, з яких 19096.56 грн – заборгованість за тілом кредиту, 16298.97 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Також просить стягнути з відповідачки суму сплаченого судового збору.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.
Згідно зі статтею 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу вимог цивільного процесуального законодавства суддя, після одержання заяви з`ясовує наявність/відсутність підстав для відкриття/відмови у відкритті провадження у цивільній справі, встановлених ЦПК України.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) вказав, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) зазначив, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Таку правову позицію виклав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року в справі № 146/318/20 (провадження № 61-11374св20).
Відповідно до зазначеного необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Зазначена процесуальна норма права направлена на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19).
Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2023 року у справі № 522/13894/22 (провадження № 61-5564св23).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Підстави для відмови у відкритті провадження у справі передбачені статтею 186 ЦПК України.
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин), позивач просить про захист свого права.
Верховний Суд у постанові від 21 березня 2024 року у справі № 936/598/23 зробив висновок про те, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.
У справі №594/363/26, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року, зокрема тіла кредиту та відсотків за користування.
Судом першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі правильно встановлено, що вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року, зокрема тіла кредиту та відсотків за користування, вже була предметом розгляду суду.
Так, рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 січня 2022 року в справі № 594/1612/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року станом на 22 вересня 2021 року в сумі 37404.30 грн, з яких 28979.91 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8424.39 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.
Підставами позову було те, що ОСОБА_2 належним чином не виконала умови за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування, які позивач просив стягнути в повному обсязі.
Отже фактично предметом обох позовів у справі № 594/1612/21 та №594/363/26 є заборгованість за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року, зокрема за тілом кредиту та відсотками за користування.
Проте у справі № 594/1612/21 суд вже надав оцінку обґрунтованості таких позовних вимог АТ «Кредобанк» – позов задоволено в повному обсязі.
Виходячи з викладеного, оскільки у справах № 594/1612/21 та №594/363/26 встановлено тотожність сторін спору, предмета позову, підстав позову, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову відкритті провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.
Доводи апелянта про те, що в справі № 594/1612/21 було стягнуто заборгованість станом на 22 вересня 2021 року, натомість у справі № 594/363/26, АТ «Кредобанк» заборгованість виникла після 22 вересня 2021 року до 13 лютого 2026 року, колегія суддів відхиляє, оскільки у позовній заяві не зазначено період, від якого просить стягнути заборгованість за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року. Більше того, у позовній заяві АТ «Кредобанк» не заначено про наявність рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 січня 2022 року в справі № 594/1612/21, яким вже стягнута зоборгованість за кредитним договором №КК/26984 від 26 серпня 2020 року.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2026 року є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Кредобанк» – залишити без задоволення.
Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2026 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 29 травня 2026 року.

Головуючий:         О.З. Костів
Судді:          М.В. Хома
Н.М. Храпак