ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/464/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., при секретарі судового засіданні Андріїв Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом: керівника Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області, майдан Шевченка, 39, м. Надвірна, 78400 в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації, вул. М. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76015
до відповідача: Пасічнянської сільської ради, вул. Софії Галечко, буд. 127, с. Пасічна, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78432,
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», вул.Руставелі Шота, буд. 9 А, м. Київ, 01601,
про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га з цільовим призначенням "16.00 для ведення особистого селянського господарства", виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру, скасування державної реєстрації права власності Пасічнянської сільської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 2,6834 га з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2374949426240, номер відомостей про речове право 58509633, дата державної реєстрації 27.05.2021), витребування у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації із незаконного володіння Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області земельної ділянки площею 1,3 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га,

за участі:
від прокуратури: Піварчук Андрій Михайлович,
від позивача: Ігнатенко Олексій Юрійович,
від відповідача: не з`явилися, 

встановив: керівник Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації з позовом до Пасічнянської сільської ради про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га з цільовим призначенням "16.00 для ведення особистого селянського господарства", виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру, скасування державної реєстрації права власності Пасічнянської сільської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 2,6834 га з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2374949426240, номер відомостей про речове право 58509633, дата державної реєстрації 27.05.2021), витребування у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації із незаконного володіння Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області земельної ділянки площею 1,3 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га.
Хід процесуальних дій та вирішення процесуальних питань у даній справі відображено в протоколах судових засідань, які містяться в матеріалах справи. 
Щодо представництва прокурором інтересів держави.
Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частинами 3 та 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
За змістом ч. 1, ч. 3, ч. 4 та ч. 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18 викладено таку правову позицію:
- прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу;
- бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк;
- звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;
- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо;
- прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах", означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до ст. ст. 6, 7, 13, 143 Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
З огляду на викладене, ліси і землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок, що обумовлює беззаперечний підвищений суспільний інтерес до правильного застосування законодавства у даній сфері, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини наведеною в п. 54 рішенні у справі «Трегубенко проти України».
Зважаючи на викладене, фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання при розпорядженні земельними ділянками лісогосподарського призначення та повернення їх у розпорядження уповноваженого органу – Івано-Франківської обласної державної адміністрації.
Як вказує керівник Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області, у вказаній справі інтереси держави потребують невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу (у зв`язку зі зміною цільового призначення земельних ділянок та переданням їх у комунальну власність Пасічнянської сільської ради в якості земель сільськогосподарського призначення, що може призвести до знищення лісових насаджень при приведенні земельних ділянок у стан придатний для обробітку).
Невжиття заходів до усунення наявних порушень, може призвести до знищення лісу, відтак бездіяльність позивача зумовлює настання невідворотних негативних наслідків.
Враховуючи вищенаведене, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.
Чинна на даний час редакція ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Таким чином, саме Івано-Франківська обласна державна адміністрація є розпорядником земель лісогосподарського призначення.
Надвірнянською окружною прокуратурою листом від 17.02.2026 повідомлено Івано-Франківську обласну державну адміністрацію про виявлені порушення законодавства при зміні цільового призначення та розпорядженні земельними ділянками лісогосподарського призначення, а також запропоновано вжити заходи реагування у межах компетенції. Відповіді Івано-Франківська обласна державна адміністрація не надала.
Разом з тим, Івано-Франківська обласна державна адміністрація у своєму листі від 26.01.2026 зазначила про те, що адміністрацією не приймалось рішення про вилучення або припинення права постійного користування ДП «Івано-Франківське лісове господарство», а також щодо зміни цільового призначення.
Листом від 02.03.2026 Івано-Франківська обласна державна адміністрація повідомила, що готова взаємодіяти з прокуратурою задля вирішення проблемного питання та зазначила, що у зв`язку із обмеженим фінансування облдержадміністрації на сплату судового збору не заперечує щодо звернення до суду з відповідним позовом.
Ураховуючи викладене, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявні підстави для пред`явлення цього позову керівником Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації.
Таким чином, за наведених обставин вбачаються підстави для представництва керівником Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом. 

Позиція керівника Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області.
Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок порушення вимог законодавства відповідачем при розпорядженні землями державної власності, з державного лісового фонду та постійного користування філії «Івано-Франківське лісове господарство» ДП «Ліси України» вибули земельні ділянки лісогосподарського призначення. На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» у відповідності до акта приймання-передачі земельних ділянок від 08.12.2020 Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі –Управління) із земель державної власності у комунальну власність Пасічнянської сільської ради передано землі сільськогосподарського призначення, у тому числі земельну ділянку: площею 2, 6834 га (кадастровий номер 2624082100:01:012:0003) з цільовим призначенням – землі сільськогосподарського призначення. Земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003, площею 2,6834 га комунальної власності сільськогосподарського призначення Пасічнянської сільської ради (кадастровий номер 2624082100:01:012:0003) площею 2,6834 га частково сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення та накладається на землі державного лісового фонду, який закріплений за Івано-Франківським надлісництвом Карпатського лісового офісу, а саме квартал 18 виділ 16, 18 Хрипелівського лісництва. Орієнтовна площа накладки – 1,3 га.

Позиція позивача.
Позивач підтримав заявлений прокурором позов. У додаткових поясненнях зазначає, що Івано-Франківська обласна державна (військова) адміністрація, як розпорядник спірної частини земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003, не приймала рішення щодо її вилучення із постійного користування державного лісогосподарського підприємства та зміни її цільового призначення.

Позиція відповідача.
Відповідач відзиву на позов не подав.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".
У поясненнях зазначає, що наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08.12.2020 №37-ОТГ у частині передачі спірної земельної ділянки у комунальну власність Пасічнянської сільської ради стосується земель лісового фонд, розпорядження якими не належить до повноважень Пасічнянській сільській раді така передача є протиправною, а державна реєстрація земельної ділянки є незаконною та підлягає скасуванню у Державному земельному кадастрі.
З метою забезпечення реальної та безперешкодної можливості держави реалізувати всі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 необхідним є скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки як землі сільськогосподарського призначення з одночасним припиненням права комунальної власності за Пасічнянською сільською радою, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обставини справи. Оцінювання доказів. 
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Пасічнянській сільській раді Надвірнянського району у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1284,1564 га, які розташовані за межами населених пунктів Пасічнянської територіальної громади, згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок.
У відповідності до акта приймання-передачі земельних ділянок від 08.12.2020 Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі –Управління) із земель державної власності у комунальну власність Пасічнянської сільської ради передано землі сільськогосподарського призначення, у тому числі земельну ділянку: площею 2, 6834 га (кадастровий номер 2624082100:01:012:0003) з цільовим призначенням – землі сільськогосподарського призначення.
У додатку до Акту від 08.12.2020 під порядковим номером 33 зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2, 6834 га, з цільовим призначенням 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).
Підставою для державної реєстрації права комунальної власності на зазначені у додатку земельні ділянки за Пасічнянською сільською радою є вищевказаний акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення та наказ Управління від 08.12.2020.
Державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 в Державному земельному кадастрі проведено 29.11.2019.
На підставі вказаних розпорядчих документів державним реєстратором Надвірнянської районної державної адміністрації Боднарук Л.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), номер відомостей про речове право 58509633 від 02.06.2021, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2, 6834 га, власник – Пасічнянська сільська рада.
Таким чином земельні ділянки з кадастровими номерами 2624082100:01:012:0003 із цільовим призначенням « 16.00 Землі запасу» перейшли у комунальну власність Пасічнянської сільської ради з моменту їх державної реєстрації.
При цьому, згідно матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 частково сформована в результаті інвентаризації за рахунок земель державної власності лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користування філії «Івано-Франківське лісове господарство» ДП «Ліси України» та використовуються для ведення лісового господарства.
Так, відповідно до розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 238 від 05.04.1996 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» надано в постійне користування для ведення лісового господарства державним лісогосподарським підприємствам із земель запасу, які були в тимчасовому користуванні інших землекористувачів, земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів згідно з додатком № 1.
Згідно з додатком № 1 до розпорядження облдержадміністрації № 238 від 05.04.1996 Надвірнянському ДЛГ на території Надвірнянського району надано у постійне користування землі лісового фонду площею 54999 га, куди ввійшли і спірні земельні ділянки, що розміщені на території Хрипелівського лісництва.
Розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 264 від 17.05.2017 ДП «Івано-Франківське лісове господарство» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення на місцевості меж земельних ділянок площею 4675 га (землі лісогосподарського призначення державної власності) відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, що розташовані за межами населеного пункту с. Зелена Надвірнянського району (Хрипелівське лісництво) для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг.
Технічну документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0006 площею 700.409 га розроблено у 2021 році сертифікованим інженером - землевпорядником Стефінко Д.Д. із урахуванням серед іншого, розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 238 від 05.04.1996 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» та Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.
Відповідно до вказаної технічної документації та викопіювання з Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП «Ліси України» частина спірної земельної ділянки із кадастровими номерами 2624082100:01:012:0003 не включена до земель лісогосподарського призначення державної власності у зв`язку з їх включенням до Державного земельного кадастру ще у 2019 році як землі сільськогосподарського призначення, тобто до моменту проведення інвентаризації земель державної власності лісогосподарського призначення (остання проведена у 2021 році).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0006 площею 700.409 га, цільове призначення – для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, власник – Івано-Франківська обласна державна адміністрація, постійний землекористувач – Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі – ДСГП «Ліси України»).
На підставі інформації філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» встановлено, що у процесі виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок лісогосподарського призначення ДП Івано-Франківське лісове господарство ДП «Ліси України» (на даний час Івано-Франківське надлісництво Карпатського лісового офісу), яке проведено у 2021 році, встановлено, що земельна ділянка комунальної власності сільськогосподарського призначення Пасічнянської сільської ради (кадастровий номер 2624082100:01:012:0003) площею 2,6834 га частково сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення та накладається на землі державного лісового фонду, який закріплений за Івано-Франківським надлісництвом Карпатського лісового офісу, а саме квартал 18 виділ 16, 18 Хрипелівського лісництва. Орієнтовна площа накладки – 1,3 га.
При цьому, погодження на зміну цільового призначення, добровільну відмову чи згоду на вилучення або відведення вищезазначеної земельної ділянки у комунальну власність постійним лісокористувачем не надавалось.
Представники ДП «Івано-Франківське лісове господарство» не були залучені до робіт при проведенні інвентаризації згаданої землі.
Факт накладення спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» підтверджується, у тому числі, Технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення розташованих на території Зеленської сільської ради Надвірнянського району.
В ході проведення вказаної технічної інвентаризації інженерами-землевпорядниками здійснено інвентаризацію спірних земельних ділянок куди частково включені землі лісогосподарського призначення державної власності. При цьому межі земель сільськогосподарського призначення, у тому числі, із кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 не погоджено ні з постійним лісокористувачем, ні з власником цих земель.
Відповідно до викопіювання з планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 1996 та 2009 року (Планшет Хрипелівського лісництва) земельна ділянка кадастровий номер 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 частково сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення та накладається на землі державного лісового фонду, який закріплений за Івано-Франківським надлісництвом Карпатського лісового офісу.
Відповідно до таксаційного опису: квартал 18 виділ 16, 18 Хрипелівського лісництва має наступні таксаційні характеристики: лісові культури.
Окрім того, згідно з вивченням даних Геопорталу «Ліси України» встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га частково накладається на землі лісогосподарського призначення квартал 18 Хрипелівського лісництва філії «Івано-Франківське лісове господарство».
Водночас, проект землеустрою щодо зміни цільового призначення спірних земельних ділянок відсутній, погодження на зміну цільового призначення Державним підприємством «Івано-Франківське лісове господарство», Івано-Франківською обласною державною адміністрацією не надавалось та не погоджувалось, що підтверджується інформацією філії Карпатський лісовий офіс ДП «Ліси України» та Івано-Франківською обласною державною адміністрацією.
Вказані обставини стали підставою для звернення першого заступника керівника Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області до суду з даним позовом.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду. 
Згідно з ст. 55 Земельного кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Як зазначено у статті 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.
Відповідно до частини першої статті 57 Земельного кодексу України, земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Статтями 7 та 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.
Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Лісового кодексу України, у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.
Як нормативно визначено статтями 45, 54 Лісового кодексу України, облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.
Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.
Відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Відтак, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної власності є неправомірною.
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ст. 20 Земельного кодексу України).
Згідно з ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України до відання обласної державної адміністрації у сфері лісових відносин належить надання земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, у постійне користування для ведення лісового господарства.
Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України (ст. 57 Лісового кодексу України).
Враховуючи викладене, правом приймати рішення щодо розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення наділені обласні державні адміністрації.
Згідно матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га частково сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення та накладається на землі державного лісового фонду Івано-Франківського надлісництва Карпатського лісового офісу, а саме: квартал 18, виділ 16,18 Хрипелівського лісництва (орієнтовна площа накладки 1,3 га).
Поряд із цим, земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га з цільовим призначенням «Землі запасу» перейшла у комунальну власність Пасічнянської сільської ради на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 08.12.2020 №37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в результаті інвентаризації та на підставі Акту приймання-передачі земельних ділянок від 08.12.2020.
У матеріалах справи відсутні документи, які свідчили б про вилучення спірних земельних ділянок та зміну цільового призначення земельних лісових ділянок в порядку передбаченому нормами Земельного та Лісового кодексів України.
За таких обставин, спірні земельні ділянки вибули з володіння держави, передача їх у власність відповідача не погоджувалася та відбулася поза волею розпорядника.
Прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» про передачу Пасічнянській сільській раді Надвірнянського району у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1284,1564 га, які розташовані за межами населених пунктів Пасічнянської територіальної громади призвело до порушення вимог закону, протиправної зміни цільового призначення спірних земель, чим фактично порушено право власності держави на неї в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації.
Наведене свідчить про те, реєстрацію права власності за сільською радою на вказану земельну ділянку здійснено незаконно, з огляду на те, що остання не являється земельною ділянкою сільськогосподарського призначення.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні за змістом висновки наведені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16).
Статтею 373 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України).
Заволодіння землями лісогосподарського призначення всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Перебування земельної ділянки у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства вказує на неможливість переходу права власності, крім випадків, передбачених у ст. 56 Земельного кодексу України, ст. 12 Лісового кодексу України.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16, коли обставини справи безумовно вказують на неможливість виникнення права комунальної чи приватної власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення, зокрема тоді, коли вони перебувають у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства та воля на їх відчуження державою в особі уповноважених органів не виявлялась, способом захисту, що відповідає суті порушеного права держави, є подання позову про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння. Належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).
Щодо застосування такого способу захисту як віндикація у разі приналежності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду (повне накладення) підтверджують також висновки викладені у постановах Верховного суду від 19.06.2024 у справі № 931/9/23 та від 18.07.2024 у справі № 931/14/23.
Якщо право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав (постанова ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19, провадження № 14 – 212цс21).
Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), (пункт 38 постанови ВП ВС, 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, провадження №12-25гс21).
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном про повернення його з чужого незаконного володіння.
Разом з цим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Вказаний спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Враховуючи, що уповноваженим органом державної виконавчої влади рішення про вилучення спірної земельної ділянки та передачу її у комунальну власність не приймалось, відтак право постійного користування та дійсного володільця земельною ділянкою до цього часу у законний спосіб не припинено, що вказує на те, що право комунальної власності на спірну ділянку у відповідача не виникло, тому ефективним способом захисту, спрямованим на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - є негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного власника відповідних земельних ділянок.
Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові.
Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові.
У свою чергу, наявність зареєстрованого права власності перешкоджає належному володінню, розпорядженню та користуванню майном державної власності.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 363/2877/18, від 16.02.2022 у справі №363/669/17, від 18.01.2023 у справі №369/10847/19, зайняття земельних ділянок, зокрема, шляхом часткового накладання, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цим майном. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. При цьому, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.
Частиною 2 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
За змістом ч. 1 ст. 24 вищевказаного Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
За приписами статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки і набуття нею статусу об`єкта цивільних прав пов`язується законодавством з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно до частини 13 статті 79-1 Земельного кодексу України та частини 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Частиною 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
За визначенням, наведеним в п. 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини 3 статті 26 вказаного Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Таким чином, для поновлення права власності держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою та відновлення становища, що існувало до порушення, необхідним є скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, що, у свою чергу, відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки.
При цьому, скасування державної реєстрації земельної ділянки призведе до припинення її існування як об`єкта цивільних прав, який було сформовано незаконно. 
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Таким чином, земельна ділянка площею 1,3 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача на користь її титульного власника - Івано-Франківської обласної державної адміністрації; державна реєстрація у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га з цільовим призначенням « 16.00 для ведення особистого селянського господарства», підлягає скасуванню шляхом виключення відповідних відомостей з Державного земельного кадастру; державна реєстрація права власності Пасічнянської сільської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 2,6834 га з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2374949426240, номер відомостей про речове право 58509633, дата державної реєстрації 27.05.2021) підлягає скасуванню.
Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).
Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судові витрати.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, враховуючи те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судовий збір слід покласти на відповідача.
Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

задовольнити позов керівника Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Пасічнянської сільської ради за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га з цільовим призначенням "16.00 для ведення особистого селянського господарства", виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру, скасування державної реєстрації права власності Пасічнянської сільської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 2,6834 га з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2374949426240, номер відомостей про речове право 58509633, дата державної реєстрації 27.05.2021), витребування у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації із незаконного володіння Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області земельної ділянки площею 1,3 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га.
Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га з цільовим призначенням «16.00 для ведення особистого селянського господарства», виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру.
Скасувати державну реєстрацію права власності Пасічнянської сільської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 2,6834 га з кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2374949426240, номер відомостей про речове право 58509633, дата державної реєстрації 27.05.2021)
Витребувати у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації (ідентифікаційний код 20567921) із незаконного володіння Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 1,3 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0003 площею 2,6834 га.
Стягнути з Пасічнянської сільської ради, вул. Софії Галечко, буд. 127, с. Пасічна, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78432 (ідентифікаційний код 04354686) на користь на користь Івано-Франківської обласної прокуратури, вул. Грюнвальдська, 11, м.Івано-Франківськ, 76604 (ідентифікаційний код 03530483) 7987 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн 20 коп. судового збору (Отримувач: Івано-Франківська обласна прокуратура, ЄДРПОУ 03530483; рахунок (IBAN) UA668201720343120001000003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача – МФО 820172).
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.07.2026. 

Суддя Неверовська Л. М.