Справа № 331/340/26
Провадження № 1-кп/331/465/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання   ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора       ОСОБА_3 ,
обвинуваченого      ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого     ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження №12025082300000225, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 листопада 2025 року, 
за обвинуваченням  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Збараж Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, який перебуває на посаді командира першого відділення енергозабезпечення взводу штабних машин роти зв`язку тилового командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні молодший сержант, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
27 листопада 2025 року приблизно о 22 годині 30 хвилин водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді командира першого відділення енергозабезпечення взводу штабних машин роти зв`язку тилового командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні «молодший сержант» (призначений на посаду наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.07.2025 №115-РС), керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по автодорозі «Н-15 Запоріжжя - Донецьк» на території Запорізького району Запорізької області зі сторони с. Надгірне в напрямку селища міського типу Новомиколаївка. В салоні вказаного автомобіля в якості пасажирів на передніх пасажирських сидіннях знаходились ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 . В той же час, на задніх пасажирських сидіннях знаходились ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Під час руху на закругленні проїзної частини, розташованому в районі кілометрового стовпа №46 поблизу селища міського типу Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, водій ОСОБА_4 , діючи із злочинною недбалістю, не переконавшись у безпеці своїх дій - змінив напрямок свого руху вправо, виїхав за межі проїзної частини на праве ґрунтове узбіччя відносно напрямку свого руху, після чого, повертаючись на свою смугу руху, змінив напрямок свого руху вліво, в результаті чого допустив занос автомобіля, який в стані заносу перетнув смугу зустрічного руху, виїхав на ліве ґрунтове узбіччя та кювет, де відбулось перекидання транспортного засобу002Е.
Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
- 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Невиконання водієм автомобіля «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 вимог п.10.1. Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої третини лівої ключиці, множинні переломи ребер, що супроводжувалось контузією органів середостіння, травматичним пневмонітом та малим гідротораксом, що кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я.
Пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого складного уламкового перелому дистального метаепіфізу променевої кістки лівого передпліччя зі зміщенням кісткових фрагментів, що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості.
Пасажир ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась розвитком небезпечного для життя стану - набряком головного мозку, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, та перебуває в прямому причинному зв`язку із настанням смерті, яка настала під наглядом лікарів.
Прокурор у судовому засіданні обвинувачення підтримав у повному обсязі, просив суд визнати пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та повне відшкодування потерпілим завданої шкоди, зазначив про відсутність обтяжуючих покарання обставин. Також він просив призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Окрім того, він просив вирішити питання про речові докази та судові витрати.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та пояснив суду, що 27.11.2025 близько 22:30 год. він їхав разом із побратимами з роботи на його власному вантажо-пасажирському автомобілі «Мерседес 310», 1988 року випуску, який він купив для роботи у 2022 році, зі швидкістю приблизно 40-50 км/год. Посвідчення водія категорії «В» він мав. Їхали вони по дорозі з с. Михайло-Лукашеве у напрямку смт. Новомиколаївка Запорізької області. У той час був дуже сильний туман, видимість була близько 1-2 м, але на його автомобілі були ввімкнені всі фари, у тому числі і протитуманні, а також на дорогу важка техніка нанесла бруд і сама дорога була ребриста, бо важка техніка, яка нею їхала, залишала після себе колії. У його автомобілі в якості пасажирів на передніх пасажирських сидіннях знаходились ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 . В той же час, на задніх пасажирських сидіннях знаходились ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Приблизно за 10 км до смт. Новомиколаївка на крутому заокругленні дороги їх автомобіль занесло на брудній дорозі, після чого кинуло на ребристу дорогу, а звідти кинуло у кювет. Все це сталося за лічені хвилини. Він намагався вирівняти авто, але не зміг. Внаслідок аварії він, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 отримали серйозні травми і довго перебували у лікарні, ОСОБА_8 отримав менш серйозні травми і його виписали з лікарні вже наступного дня, а ОСОБА_11 помер у «швидкій» від отриманих травм. Сам він після аварії намагався надати потерпілому ОСОБА_11 всю можливу допомогу, реанімувати його, але «швидка» їхала дуже довго. З потерпілими він спілкувався, вони претензій до нього не мають, але хочуть отримати виплати від страхової компанії, у якій був застрахований його автомобіль. Просив суворо його не карати і сказав, що хоче і надалі продовжити службу в ЗСУ.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив суд не позбавляти ОСОБА_4 волі.
Потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. При призначенні покарання вони просили суд суворо ОСОБА_4 не карати, надавши йому можливість виправитися без ізоляції від суспільства, претензій вони до нього не мають. 
Також потерпіла ОСОБА_14 зазначила, що вона має намір у позасудовому порядку звернутися до відповідної страхової компанії, в якій застраховано транспортний засіб, який є учасником ДТП, для відшкодування заподіяної їй шкоди та отримання інших передбачених чинним законодавством виплат. 
Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується дослідженими судом доказами - показаннями обвинуваченого, який свою вину визнав повністю і підтвердив факт вчинення кримінального правопорушення за обставин, встановлених під час досудового розслідування і під час судового провадження. Його дії щодо порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого, правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.
За згодою учасників судового провадження суд відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.
При визначенні виду і розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості і характер суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання.
Так, судом враховано, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, відноситься до тяжких злочинів. 
ОСОБА_4 раніше не судимий, не одружений, є діючим військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризується виключно позитивно, у момент вчинення кримінального правопорушення не перебував у стані сп`яніння, під наглядом лікарів нарколога і психіатра не перебуває і за медичною допомогою не звертався.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
При цьому, суд не бере до уваги посилання прокурора на наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як добровільне відшкодування завданих збитків, оскільки дана обставина не знайшла своє підтвердження дослідженими судом доказами.
У той же час, суд враховує, що всі потерпілі у своїх заявах зазначили, що не мають до ОСОБА_4 претензій. При цьому, потерпіла ОСОБА_14 зазначила, що вона має намір у позасудовому порядку звернутися до відповідної страхової компанії, в якій застраховано транспортний засіб, який є учасником ДТП, для відшкодування заподіяної їй шкоди та отримання інших передбачених чинним законодавством виплат.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно зі ст. 67 КК України встановлено не було.
Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, вказані вище відомості про його особу, його поведінку на місці події, під час досудового розслідування і під час судового провадження, пом`якшуючі покарання обставини і відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також той факт, що обвинувачений усвідомив суспільну небезпеку скоєного, вибачився перед потерпілими, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. 
При цьому суд не бере до уваги позицію з даного питання прокурора щодо можливості призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки у даному випадку дії обвинуваченого, хоч і необережні, призвели до невідворотних наслідків – смерті однієї людини, а також до травмування ще щонайменше 2 людей, а відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Крім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Тому суд вважає, що всі наведені відомості, які характеризують особу обвинуваченого та його поведінку, є достатніми для того, щоб призначити йому покарання ближче до нижньої межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, але є недостатніми для призначення йому мінімального строку покарання за даною нормою КК України. 
Також суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. При цьому суд враховує позицію щодо даного питання позицію всіх потерпілих, а також той факт, що обвинувачений усвідомив суспільну небезпеку скоєного, щиро розкаявся, на місці події намагався надати допомогу постраждалому, під час судового розгляду даного кримінального провадження продемонстрував належну процесуальну поведінку, жодним чином не намагався уникнути відповідальності за скоєне, а також є діючим військовослужбовцем і висловив бажання продовжити проходження служби у цей нелегкий для країни час. 
Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до позиції, яка викладена у висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є самостійним видом кримінально-правового впливу, спрямованим на досягнення загальної мети покарання, визначеної частиною другою статті 50 КК України, насамперед на запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, із дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
З огляду на підвищений ступінь суспільної небезпечності порушень правил безпеки дорожнього руху, що об`єктивно створюють реальну загрозу життю та здоров`ю інших осіб і нерідко призводять до тяжких наслідків, позбавлення права керування транспортними засобами у певних категоріях справ є необхідним і виправданим засобом превенції, покликаним не лише усунути ризики повторного заподіяння шкоди з боку конкретного засудженого, а й забезпечити належний стримуючий вплив на інших учасників дорожнього руху.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки є необхідним для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, а також для забезпечення дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
При цьому, той факт, що обвинувачений просив не призначати йому таке додаткове покарання, суд до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 65 КК України вид і розмір покарання визначаються судом самостійно в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК, виходячи зі ступеня тяжкості злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання. Суд не пов`язаний будь-якими «межами» позиції сторін щодо пропонованого виду покарання та має право обирати будь-яку із передбачених законом форм кримінально-правового впливу, якщо вона відповідає цілям покарання, визначеним статтею 50 КК України.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування були проведені дві судові експертизи, витрати на проведення яких склали 10696,80 грн. Дані витрати відповідно до ст.118 та ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат і згідно зі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави. 
Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
При цьому, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Відповідно до ухвали слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03.12.2025 у справі № 322/1809/25, провадження № 1-кс/322/405/25, накладено арешт на автомобіль «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , який вилучено під час проведення огляду місця події, із забороною користування і розпорядження цим майном.
Тому, оскільки у даному випадку арешт на майно накладався виключно з метою забезпечення збереження речового доказу і в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження потреба відсутня, суд приходить до висновку про необхідність його скасування.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає, відповідне клопотання до суду заявлене не було.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку три роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до вимог п. 1 і п. 2 ч.1 та п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на командира військової частини за місцем проходження ним служби.
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у загальній сумі 10 696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) гривень 80 копійок.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03.12.2025 у справі № 322/1809/25, провадження № 1-кс/322/405/25, на автомобіль «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 .
Речовий доказ - автомобіль «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на спеціальному майданчику ГУНП в Запорізькій області – повернути його власнику ОСОБА_4 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Олександрівський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_15