Справа № 146/1721/25
Провадження № 22-ц/801/923/2026
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	Справа № 146/1721/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів: Голоти Л.О., Оніщука В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 лютого 2022 року між ТОВ « Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір № 2974395 за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнтом через ВЕБ - сайт або Мобільний додаток. Відповідно до умов договору кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, вказаної відповідачем при отриманні кредиту.
19 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19072023, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1  в сумі 100 805,38 грн.
Відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 100 805,38 грн, з яких: 19 649,99 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 81 155,39 грн - заборгованість за процентами. 
Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014 місце знаходження юридичної особи: 01032, м. Київ вул. Симона Петлюри 30, реквізити ІВАN № НОМЕР_2 у АТ «Таскомбанк») суму заборгованості за кредитним договором № 2974395 в розмірі 100 805,38 грн, яка складається: 19 649,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 81 155,39 грн - сума заборгованості за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014 місце знаходження юридичної особи: 01032, м. Київ вул. Симона Петлюри 30, реквізити ІВАN № НОМЕР_2 у АТ «Таскомбанк») судові витрати у розмірі 3028 грн судового збору.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 – адвокат Зачепіло З.Я. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. 
Зазначає, що кредитні договори підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому укладення між сторонами правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Вказує на те, що не може надати суду виписку з особового рахунку, оскільки первісний кредитор та позивач не є банківськими установами, а тому на них не поширюється дія Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яке встановляє основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що 23 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2974395. Укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету (а.с.6-14).
На умовах, встановлених цим договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту становить 20 000,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичні платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору. Знижена процентна ставка 0,90% в день.
Пунктом 2.1. вказаного договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_3 . Дата надання кредиту 23.02.2022 або 24.02.2022.
Позивачем надано до суду додаток №1 до вказаного вище договору, а саме таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також паспорт споживчого кредиту в якому зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інша важлива інформація.
Вказані вище документи підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №2974395 підготовленого ТОВ «Лінеура Україна», станом на 19.07.2023, заборгованість відповідачки становила 100 805,38 грн, а саме 19 649,99 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 81 155,39 грн - заборгованість за процентами. 
19 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» було укладено договір факторингу № 19072023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.23-25).
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №19072023 від 19 липня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 100 805,38 грн, з яких: 19 649,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 81 155,39 грн – сума заборгованості за процентами (а.с.28).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачкою (позичальником) кошти в загальній сумі 100 805,38 грн в добровільному порядку нею не повернуті; відповідно до укладеного договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі і щодо боржника  ОСОБА_1 , а тому кредитор має право вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми позичених коштів та процентів за користування ними. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
Відповідачка факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів в сумі 20 000,00 грн не оспорює, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2974395, за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 20 000 грн, строком на 360 днів, за стандартною ставкою 1,99% в день (п. 1.4.1 договору), знижена ставка 0,90% в день (п. 1.4.2).
Договір підписано  ОСОБА_1 23.02.2022 електронним підписом, одноразовим ідентифікатором.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, який укладався у електронній формі з первісним кредитором, в інформаційно-телекомунікційній системі останнього. За принципом презумпції правочину вказаний правочин є дійсним. Відповідач не надав доказів суду про визнання цього правочину недійсними чи його окремих положень.
Отже, позивач доводив, що первісний кредитор за кредитним договором надав відповідачу 20 000,00 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається із позовної заяви на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором надано копію договору № 2974395 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.02.2022, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості за період з 23.02.2022 року по 18.02.2023 року, договір факторингу №19072023 від 19.07.2023, графік платежів, акт прийому-передачі реєстру боржників та реєстру боржників до договору факторингу №19072023 від 19.07.2023.
Разом з тим слушними є доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні первинні документи на підтвердження перерахування відповідачці кредитних коштів.
Однак, апелянт просила позов задовольнити частково, ухвалити стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19 649,99 грн, в решті позовних вимог відмовити.
Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 визнає факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів, проте не визнає позов в частині нарахувань заборгованості за процентами.
Крім того, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачка здійснювала часткове погашення заборгованості в розмірі 708,21 грн, з яких 350,01 було зараховано в погашення тіла кредиту, та 358,20 грн – в погашення заборгованості за процентами, що також доводить факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та намагання погасити наявну заборгованість.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Вимогами статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана)та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Так, згідно з п.п. 1.3. Договору Строк кредиту 360 днів. Періодичні платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. 
Відповідно до п.1.4.1. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору.
Пунктом 1.4.2. Договору встановлено, що знижена процентна ставка становить 0,90% в день.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» станом на 19.07.2023 слідує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором про споживчий кредит №2974395 від 23.02.2022 становить 100 805,38 грн, з яких: 19 649,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 81 155,39 грн – сума заборгованості за процентами. 
Проценти за користування кредитними коштами нараховано первісним кредитором у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Оскільки відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за кредитом та процентів за користування кредитними коштами не виконав, фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку кредитору не повернув, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та процентами.
Посилання апелянта, що нарахований позивачем розмір процентів за кредитним договором є непропорційно великою сумою компенсації та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов, суд не бере до уваги, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
З огляду на положення ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» включення у договори із споживачем умов, які є несправедливими, є підставою для визнання таких умов недійсними.
Однак, відповідачкою не надано доказів на підтвердження визнання кредитного договору в судовому порядку недійсним, в цілому або в частині. При цьому колегія суддів зазначає, що відповідачкою при розгляді справи в суді першої інстанції не заявлялося зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним, в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з їх невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».
Отже, в силу вказаної вище презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) правомірність положень цього договору презюмується.
Апеляційний суд також відхиляє посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідачка не отримувала письмового повідомлення про відступлення права вимоги новому кредитору – ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів».
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Частиною 2 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.
Згідно зі статтею 517 ЦК України боржник має право не виконувати зобов`язання новому кредиторові до надання йому доказів переходу права вимоги. Отже, закон пов`язує правові наслідки неповідомлення боржника не з недійсністю договору відступлення права вимоги, а виключно з ризиком виконання боржником зобов`язання первісному кредиторові.
Факт укладення договору факторингу та включення відповідача до реєстру боржників підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань за кредитним договором. Наслідком такого неповідомлення може бути лише ризик настання несприятливих наслідків для нового кредитора у разі виконання боржником зобов`язання первісному кредиторові.
В законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги.
Таким чином, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни залишити без задоволення.
Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:      В.П. Рибчинський
Судді:       Л.О. Голота
В.В. Оніщук