ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/772/26 Справа № 195/1362/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.
за участю секретаря судового засідання — Глущенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Івахненко Олександр Олександрович, на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2025 року у складі судді Омеко М.В. у цивільній справі № 195/1362/24 за позовом  ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до Приватного підприємства “Агрофірма “Борисфен” про розірвання договору оренди земельної ділянки, –
ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, пред`явленою до ПП “Агрофірма “Борисфен”, на предмет розірвання договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2012 року, зареєстрованого 19 серпня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна, укладеному між ОСОБА_2 та ПП “Агрофірма “Борисфен”; зобов`язання відповідача повернути належну позивачеві земельну ділянку та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по несплаченій орендній платі у грошовій формі у розмірі 8 287,80 грн, в натуральній формі — фуражне зерно — 5400 кг, соняшник — 100 кг, борошно пшеничне — 50 кг та цукор — 50 кг, обґрунтовуючи це тим, що позивач є власником земельної ділянки загальною площею 5,46 га, кадастровий номер 1225482500:01:001:0030, що розташована на території Вищетарасівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.
09 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ПП “Агрофірма “Борисфен” укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно умов якого позивач на правах орендодавця передав відповідачу земельну ділянку (кадастровий номер:1225482500:01:001:0030) строком на 49 років до 31 грудня 2061 року в оренду. Договір оренди зареєстрований 19 серпня 2016 року.
Позивач зазначає, що за 2021,2022,2023 роки відповідачем орендна плата за умовами договору не сплачувалась, що, в силу ст. 32 ЗУ “Про оренду землі”, ст. 651 ЦК України та ст. 141 ЗК України, є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення її позивачеві, як власнику, на підставі положень ст. 152 ЗК України. Також зазначав, що зазначені обставини є підставою для стягнення невиплаченої орендної плати у зазначений у позові спосіб.
Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2025 року відмовлено в задоволені позовних вимог представника позивача, адвоката Івахненко О.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 до ПП "Агрофірма "Борисфен" про розірвання договору оренди земельної ділянки (а.с. 121-124 Том І).
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач виконав зобов`язання за договором оренди в частині виплати орендної плати, шляхом особистого надання коштів ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними документами відповідача, та що підтвердив ОСОБА_2 в судовому засіданні, зазначивши, що у 2012 році він отримав від відповідача 50 000 грн, що значно перевищувало орендну плату за один рік користування земельною ділянкою за умовами договору. Разом з цим суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_2 до відповідача не звертався з питання виплати орендної плати у натуральній формі, а доводи представника позивача щодо виплати грошових коштів, які отримав ОСОБА_2 у 2012 році, є сплатою боргу за договором позики, не стосуються предмету цього позову. Станом на теперішній час ПП «Агрофірма «Борисфен» не має заборгованості з виплати орендної плати позивачу, тому об`єктивних доказів, що відповідачем істотно та систематично порушуються умови договору, а також, що позивачеві не надавалися кошти в рахунок орендної плати, чим істотно порушено умови договору, судом першої інстанції не встановлено та позивачем не доведено. 
Не погодившись із рішеннями суду першої інстанції,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу (а.с. 129-137 Том І), посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, відсутність всебічного та повного дослідження матеріалів справи. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нові рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що судом першої інстанції прийнято за належний доказ видатковий касовий ордер на ім`я позивача на суму 50 000 грн, який не містить ані номеру документу, ані дати складання, найменування підприємства, підпису головного бухгалтера та касира. Разом з цим зазначив, що суд першої інстанції помилково не надав належної оцінки договору позики від 2012 року, укладеному між ОСОБА_3 , який є засновником та директором ПП “Агрофірма “Борисфен”, та ОСОБА_2 на суму 50 000 грн, які останній отримав в бухгалтерії підприємства та розписався на бланкі зазначеного видаткового касового ордеру, тоді як суд першої інстанції вважав, що зазначена сума отримана позивачем за умовами договору оренди земельної ділянки та в рахунок виплати орендної плати, не звернувши увагу на суму, яка значно перевищує розмір орендної плати та не відповідає визначеному розміру орендної плати у договору. Вважає, що суд першої інстанції помилково вважав відсутнім у відповідача обов`язку та заборгованості за договором оренди по сплаті орендної плати, що потягло за собою помилковий висновок суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Відповідач, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавав, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення апеляційною інстанцією.
В ході розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 22 жовтня 2025 року в судовому засіданні адвокат Івахненко О.О. заявив про існуючу в нього інформацію про смерть ОСОБА_2 , який перебував на військовій службі у лавах ЗСУ та загинув при виконанні бойового завдання приблизно місяць тому.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року колегією суддів витребувано від Томаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію щодо смерті  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Томаківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 22 серпня 2002 року, свідоцтва про смерть у копії у разі його наявності, актову запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року витребувано від приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту м. Сіверськ, Бахмутського району Донецької області.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2026 року залучено до участі у цивільній справі № 195/1362/24 за позовом  ОСОБА_2 , до ПП “Агрофірма “Борисфен” про розірвання договору оренди земельної ділянки, - ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5.46 гектарів, кадастровий номер 1225482500:01:001:0030, яка розташована на території Вищетарасівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.
Згідно договору оренди від 09 жовтня 2012 року, зазначена земельна ділянка знаходиться в оренді в ПП «Агрофірма «Борисфен» строком на 49 років згідно з договором, термін закінчення дії договору 31 грудня 2061 року, державна реєстрація проведена 19 серпня 2016 року, номер запису про інше речове право: 16050108, що підтверджується самим договором та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 382919499 від 14 червня 2024 року.
Пунктом 9 вищевказаного договору встановлено орендну плату у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Згідно п.5 договору, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 108 338 грн. Відповідно 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки становить 3 250, 14 грн. Однак, в зв`язку з тим, що згідно п.9.1 договору орендар зобов`язаний з нарахованої суми орендної плати утримати податок з доходу фізичних осіб, тому за вказаним договором сума орендної сплати, яка фактично виплачувалась орендодавцю, становила 2 762,62 грн, що підтверджується п.9.3 договору.
У жовтні 2012 року при укладанні договору відповідачем ПП «Агрофірма «Борисфен» сплачено в рахунок орендної плати по Договору за майбутні періоди, а позивачем відповідно отримано 50 000 грн готівкою, що підтверджується видатковим касовим ордером без номеру на суму 50 000 грн.
Згідно висновку експерта № 3210-24 за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері без номера та дати на суму п`ятдесят тисяч гривень, виконаний самим ОСОБА_2 .
Підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері без номера від 10 жовтня 2012 рокуна суму 13 949,52 грн, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.
Підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері без номера від 11 жовтня 2012 року на суму 11 050,48 грн, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, правонаступником якого є ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнав дані касові ордери від 10 жовтня 2012 року на суму 13 949,52 грн та від 11 жовтня 2012 року на суму 11 050,48 грн неналежним доказом, тоді як видатковий касовий ордер на суму 50 000 грн, особисто підписаний ОСОБА_2 , визнав належним доказом на підтвердження факту виплати орендної плати наперед позивачеві з боку відповідача, а, як наслідок, відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем з оплати орендної плати у грошовому вигляді за період 2021-2023 років. Крім того встановив, що позивач ОСОБА_2 до подання позову до суду не звертався до відповідача щодо виплати орендної плати у вигляді натуральної форми, як то передбачено умовами договору оренди.
Зазначене не підтверджує невиконання відповідачем умов договору оренди земельної ділянки та порушення вимог ст. 141 Земельного кодексу України та не є підставою для застосування положень ст. 31,32 ЗУ “Про оренду землі” та ст. 651 ЦК України. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи скаржника, правонаступником якого є ОСОБА_1 , не приймає до уваги.
Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля - є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ч.ч. 1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимоги заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Статтею 13 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом ст. 15 вищевказаного Закону, зокрема, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до положень ст. 21 Закону України “Про оренду землі”, в редакції, чинній на момент укладання договору, розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. 
Статтею 24 Закону України “Про оренду землі” передбачено, зокрема, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Положеннями ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Тобто, для можливості розірвання договору в односторонньому порядку дане має бути чітко передбачено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України “Про оренду землі” на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Також, пунктом д ч. 1 ст. 141 Земельного Кодексу України встановлено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Доводи сторони скаржника щодо неналежності доказу у вигляді видаткового касового ордеру від 09 жовтня 2012 року на суму 50 000 грн (а.с.26 Том І), колегія суддів відкидає, оскільки, за відомостями у цьому ордері, ОСОБА_2 видано на підставі договору орендну плату за 2013-2060 роки, з підписом керівника та підпису ОСОБА_2 , що встановлено проведеною почеркознавчою експертизою. Отримання цієї суми ОСОБА_2 в суді першої інстанції підтвердив за життя.
Колегія суддів наголошує, що іншого договору оренди між ОСОБА_2 та відповідачем чи іншою юридичною особою не укладалось, зворотнього матеріали справи не містять, щоб надавало можливість вважати виплату коштів у 50 000 грн за інших умов та на інших підставах, тому колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно встановлено належним доказом видатковий касовий ордер від 09 жовтня 2012 року на суму 50 000 грн як оплата наперед орендної плати згідно умов договору оренди від 09 жовтня 2012 року.
Колегія суддів також наголошує, що доводи сторони скаржника щодо значного перевищення суми у видатковому касовому ордері від 09 жовтня 2012 року, що не відповідає умовам договору, та що, нібито, свідчить про оплату коштів за іншими договірними відносинами між сторонами, не відповідають матеріалам справи та не підтверджені будь-якими належними доказами, як це вірно встановлено судом першої інстанції та з чим повністю погоджується колегія суддів.
Отже, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував характер спірних правовідносин, обставини справи, перевірив доводи сторін та надані письмові докази у справі, надав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для повного задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Сторона скаржника не скористалася наданими їм правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Івахненко Олександр Олександрович, — залишити без задоволення.
Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “02” червня 2026 року.
Повний текст постанови складено “11” червня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича 
Судді:           Т.П. Красвітна

М.О.Макаров