Справа № 145/651/26
Провадження №1-кп/145/137/2026

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2026 р. селище Тиврів 

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12026020080000025 від 10.02.2026 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вінниця Вінницької області, громадянина України, освіта професійно-технічна, мешканця АДРЕСА_1 , розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, раніше судимого 09 квітня 2026 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.1 ст.309 КК України до пробаційного нагляду на строк 1 рік; 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389-2 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області, справа № 127/8139/24 від 25.04.2024 року, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді виконання 120 (ста двадцяти) годин суспільно корисних робіт.
Так, 12.11.2025 року ОСОБА_3 було поставлено на облік у Вінницькому районному відділі № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області. 
В подальшому, 13.11.2025 ОСОБА_3 прибув до Вінницького районного відділу № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області де був ознайомлений з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт та письмово попереджений, що у разі ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, він може бути притягнутий до адм1юстративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, а в разі злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт до кримінальної відповідальності за ст. 389-2 КК України. 
Цього ж дня 13.11.2025 року ОСОБА_3 будучи належним чином ознайомлений з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, особисто розписавшись, отримав направлення від Вінницького районного відділу № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області за № 1371/42/19/1-25 на виконання робіт в КП «Гніваньводопостач» для відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт та зобов`язаний приступити до відпрацювання суспільно корисних робіт з 21.11.2025 року. 
Водночас, ОСОБА_3 , відповідно до інформації з КП «Гніваньводопостач» станом на 25.11.2025 року для відпрацювання адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт без поважних причин не з`явився.
Надалі, у зв`язку із неявкою для відпрацювання адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт без поважних причин, 26.11.2025 року провідним інспектором Вінницького районного відділу № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, щодо ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.183-2 КУпАП. Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області, справа № 145/1786/25 від 10.12.2025 року за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, ОСОБА_3 визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 (п`ять) діб, який останній відбув в повному обсязі в ІТТ № 4 ГУНП у Вінницькій області в період часу з 14.01.2026 року по 19.01.2026 року. 
Після притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.183-2 КУпАП, ОСОБА_3 , 20.01.2026 року отримав повторно направлення від Вінницького районного відділу № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області за № 57/42/19/1-26 на виконання робіт в КП «Гніваньводопостач» для відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт та зобов`язаний приступити до відпрацювання суспільно корисних робіт з 22.01.2026 року.
Відповідно до інформації з КП «Гніваньводопостач» станом на 22.01.2026 року для відпрацювання адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт ОСОБА_3 без поважних причин не з`явився, продовжуючи свою протиправну діяльність, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та умисно, усвідомлюючи суспільно протиправний характер своїх дій, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбуття адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, попередженим про кримінальну відповідальність за ст.389-2 КК України, продовжив злісно ухилятися від відбуття адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт.
ОСОБА_3 умисно, будучи ознайомленим з умовами та порядком відбуття адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, до їх виконання вчасно не приступив. Ігноруючи попередження та достовірно знаючи про те, що він повинен виконувати суспільно корисні роботи у КП «Гніваньводопостач», для відбуття вищевказаних робіт у визначений час та місце не прибував, про поважні причини невиходу на роботу не повідомляв, при цьому будь-яких обставин, які об`єктивно унеможливлювали прибуття останнього для відбування суспільно корисних робіт досудовим розслідуванням не встановлено, оскільки на тяжкі хвороби у вказаний період часу не хворів, на лікуванні у закладах охорони здоров`я не перебував, будь-яких інших обставин, які об`єктивно унеможливлювали прибуття правопорушника для відбування суспільно корисних робіт не мав. 
ОСОБА_3 , достовірно знаючи про необхідність відбування накладеного судом адміністративного стягнення, маючи можливість виконувати суспільно корисні роботи, умисно, систематично не виконував їх без поважних на те причин у КП «Гніваньводопостач» не відпрацював суспільно корисні роботи. 
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.389-2 КК України, тобто злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердивши факт його вчинення за обставин, наведених в обвинувальному акті та пояснив суду, що не з`явився для відбуття покарання у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, так не мав грошей та погіршенням стану здоров`я. На той час обставини склалися так, що були погані погодні умови, він не мав можливості навіть доїхати до місця відбуття робіт. У вчиненому щиро розкаявся та просив призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі.
Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Перевіривши надані стороною обвинувачення докази на предмет їх належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України повністю доведена доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
ОСОБА_3 раніше судимий, не працює, характеризуючи його особу матеріали з місця проживання відсутні, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, водночас проходив лікування у 2010 році у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. О.І.Ющенка» з діагнозом — розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю з шкідливими наслідками. 
При цьому обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, що суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.
Згідно досудової доповіді ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області Вінницького районного відділу № 2 від 12 червня 2026 року, беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Якщо суд дійде висновку про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає покласти на обвинуваченого додаткові обов`язки, передбачені ч.3 ст.76 КК України. 
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у межах, передбачених санкцією статті кримінального закону у виді позбавлення волі на строк один рік.
При цьому, суд враховує, що ОСОБА_3 засуджений 09 квітня 2026 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.1 ст.309 КК України до пробаційного нагляду на строк 1 рік, тому покарання обвинуваченому слід призначати з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України за сукупністю  злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначивши покарання у виді 1 року позбавлення волі. 
У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, підлягає зарахуванню покарання, відбуте частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Строк відбуття покарання рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого не обирати.
Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389-2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю  злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2026 року, більш суворим призначеним за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. 
На підставі ст.72 КК України у строк покарання, остаточно призначеного за цим вироком, зарахувати покарання, частково відбуте за попереднім вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2026 року, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя                         ОСОБА_1