ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 р.	Справа № 480/1842/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 24.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, по справі № 480/1842/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Сумського національного аграрного університету , Сумської міської ради , Міністерства освіти і науки України    
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумської міської ради, Сумського національного аграрного університету, Міністерства освіти і науки України, в якому просив:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Сумського національного аграрного університету, Міністерства освіти і науки України, Сумської міської ради щодо вирішення питання передачі - приймання у комунальну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Сумський національний аграрний університет прийняти управлінське рішення (наказ) про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у комунальну власність територіальної громади міста Суми, а Сумську міську раду – прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Суми нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , від Сумського національного аграрного університету.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, Сумського національного аграрного університету, Міністерства освіти і науки України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до суду цивільної юрисдикції.
Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції помилково віднесено цю справу до юрисдикції цивільного суду.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
За змістом пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до частин першої та третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №813/1076/17 та від 14.11.2018 у справі №817/986/17.
Як установлено судовим розглядом, мотивуючи свої вимоги, позивач зазначає, що він з родиною довгий час постійно проживає на законних підставах у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Цю квартиру у 2017 році йому в користування надав Сумський національний агарний університет, у якому він працює з червня 1992 року. На підставі прийнятого спільного рішення профспілкового комітету та ректорату університету про надання у користування квартири 26.09.2017 Виконавчий комітет Сумської міської ради видав йому ордер № 2063 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на склад сім`ї з двох осіб: його та його дружину.
На переконання позивача, непередача згаданої вище квартири в комунальну власність територіальної громади міста Суми може позбавити його можливості реалізувати своє право на житло шляхом приватизації спірної квартири, яка перебуває у власності Сумського національного агарного університету.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовя`зки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення, дії чи бездіяльність субє`ктів владних повноважень, зокрема, відповідачів у справі — Міністерства освіти і науки України та Сумської міської ради, а також Сумського національного аграрного університету, можуть бути підставами виникнення, зміни або припинення цивільних (житлових) прав та обов`язків.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
З аналізу наведених норм права слідує, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.
Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.
Рішення, дія чи бездіяльність субєкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання таких дій чи бездіяльності незаконними (протиправними) — розглядатися в порядку цивільного судочинства, якщо за результатами реалізації рішення чи вчинення дій відповідної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання дій чи бездіяльності незаконними може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права (наприклад, права користування чи приватизації квартири), що виникло або має виникнути у певного суб`єкта в результаті та після реалізації рішення чи вчинення дій суб`єкта владних повноважень.
Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.
Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 815/7123/15.
Таким чином, оскільки у даному випадку оскаржуваними діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень та балансоутримувача майна порушується цивільне (житлове) право позивача на спірну квартиру, то за своїм змістом даний спір не є публічно-правовим, оскільки стосується приватноправових інтересів позивача в цивільних правовідносинах, а отже, справа не може вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, подальше оспорювання рішень, дій чи бездіяльності відповідачів має вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі.
При цьому колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги про те, що вказаний спір має розглядатись в порядку адміністративного судочинства через те, що позивачем не заявлялись вимоги про приватизацію чи визнання права власності, а оскаржується відмова у прийнятті управлінського рішення, оскільки з огляду на зміст заявлених позовних вимог підставою позову є саме захист приватного (житлового) права ОСОБА_1 на спірну квартиру з метою її подальшої приватизації. Такий інтерес підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи перешкод у його реалізації призвели владні управлінські дії, рішення чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.
Доводи апеляційної скарги стосовно публічно-правового характеру спірних правовідносин з огляду на необхідність прийняття Сумським національним аграрним університетом та Міністерством освіти і науки України суто управлінських рішень (наказів) щодо передачі майна судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідачів як власників та розпорядників (балансоутримувачів) житлового фонду, які у цих правовідносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснюють, а зміна форми власності квартири є лише інструментом для реалізації позивачем його особистого цивільного права на житло.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 року у справі № 480/1842/26 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 по справі № 480/1842/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 15.06.2026 року