УХВАЛА

03 червня 2026 року 
м. Київ

справа №460/16551/25
адміністративне провадження № К/990/24434/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Загороднюка А. Г., Кашпур О. В.,
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року у справі № 460/16551/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
установив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 19 березня 2022 року по 20 серпня 2025 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 19 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2022 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2023 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2024 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01 січня 2025 року по 20 серпня 2025 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2025 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення перерахунку, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 20 серпня 2025 року з врахуванням березня 2018 року як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку № 1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 20 серпня 2025 року з врахуванням березня 2018 року як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку № 1078;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 23 діб, за 2024 рік у кількості 8 діб, за 2025 рік у кількості 18 діб, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 23 діб, за 2024 рік у кількості 8 діб, за 2025 рік у кількості 18 діб, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 42 доби невикористаних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абзацом другим частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 42 доби невикористаних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абзацом другим частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022- 2025 роки відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2022- 2025 роки відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за 2022- 2025 роки, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за 2022- 2025 роки, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за 37 повних календарних місяців служби, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за 37 повних календарних місяців служби, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100 000 гривень у розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за час перебування на стаціонарному лікуванні з 25 травня 2025 року по 19 червня 2025 року та у відпустці для лікування з 19 червня 2025 року по 18 липня 2025 року у зв`язку з хворобою, пов`язаною із захистом Батьківщини;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі до 100 000 гривень у розрахунку на місяць, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за час перебування на стаціонарному лікуванні з 25 травня 2025 року по 19 червня 2025 року та у відпустці для лікування з 19 червня 2025 року по 18 липня 2025 року у зв`язку з хворобою, пов`язаною із захистом Батьківщини.
Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 12 січня 2026 року позов задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за періоди з 19 березня 2022 року по 19 травня 2023 року та з 18 червня 2025 року по 20 серпня 2025 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2022 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2023 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 18 червня 2025 року по 20 серпня 2025 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2025 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 23 діб, за 2024 рік у кількості 8 діб, за 2025 рік у кількості 18 діб, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 23 діб, за 2024 рік у кількості 8 діб, за 2025 рік у кількості 18 діб, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 42 доби невикористаних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абзацом другим частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 42 доби невикористаних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абзацом другим частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022- 2025 роки відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2022- 2025 роки відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за 2022- 2025 роки, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за 2022- 2025 роки, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по звільненню у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за 37 повних календарних місяців служби, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за 37 повних календарних місяців служби, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за час перебування на стаціонарному лікуванні з 25 травня 2025 року по 19 червня 2025 року у зв`язку з хворобою, пов`язаною із захистом Батьківщини.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за час перебування на стаціонарному лікуванні з 25 травня 2025 року по 19 червня 2025 року у зв`язку з хворобою, пов`язаною із захистом Батьківщини.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погодившись із зазначеним рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу.
Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18 лютого 2026 року залишив подану апеляційну скаргу без руху у зв`язку з несплатою судового збору. Скаржнику надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги - п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.
У зв`язку з тим, що недоліки апеляційної скарги не були усунуті, Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09 березня 2026 року повернув апеляційну скаргу апелянту на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Скаржник повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на зазначене судове рішення.
Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 30 березня 2026 року залишив подану апеляційну скаргу без руху у зв`язку з несплатою судового збору у встановленому законом розмірі (доданий до апеляційної скарги документ про сплату судового збору у розмірі 1453,44 грн є меншим від розміру, встановленого законом), а також пропуском строку на апеляційне оскарження. Скаржнику надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги - десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.
У зв`язку з тим, що недоліки апеляційної скарги не були усунуті, Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 квітня 2026 року повернув апеляційну скаргу апелянту на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Військова частина НОМЕР_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Суд зазначає таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Частиною першою статті 328 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. Указаною ухвалою апелянту надано п`ятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання документа про сплату судового збору.
Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09 березня 2026 року повернув апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 апелянту у зв`язку з неусуненням у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги.
11 березня 2026 року військова частина НОМЕР_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд» повторно подала апеляційну скаргу на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року та додала документ про сплату судового збору у розмірі 1453,44 грн.
Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 30 березня 2026 року залишив подану апеляційну скаргу без руху у зв`язку з несплатою судового збору у встановленому законом розмірі (доданий до апеляційної скарги документ про сплату судового збору у розмірі 1453,44 грн є меншим від розміру, встановленого законом), а також пропуском строку на апеляційне оскарження. Скаржнику надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги - десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.
На виконання вимог зазначеної ухвали апеляційного суду Військова частина НОМЕР_1 подала обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та надала пояснення щодо сплати судового збору. Зокрема, апелянт зазначив, що судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі сплачено у належному розмірі - 1453,44 грн. При цьому апелянт стверджував, що позивачем у справі було заявлено одну вимогу немайнового характеру.
Восьмий апеляційного адміністративного суду ухвалою від 27 квітня 2026 року повернув апеляційну скаргу апелянту на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Як убачається зі змісту зазначеної ухвали, на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та надано пояснення щодо розміру сплаченого судового збору.
Надаючи оцінку доводам апелянта, апеляційний суд виходив із того, що в ухвалі від 30 березня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху було встановлено наявність у цій справі трьох вимог немайнового характеру, які були задоволені судом першої інстанції та кожній із яких надано самостійну правову оцінку.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що предметом судового розгляду, зокрема, були вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року; про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням додаткової винагороди; а також про зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі до 100 000 гривень у розрахунку на місяць.
З огляду на характер заявлених вимог апеляційний суд дійшов висновку, що вони не є похідними одна від одної та не пов`язані між собою настільки, щоб вважатися однією вимогою немайнового характеру, а тому при визначенні розміру судового збору підлягають урахуванню як три окремі вимоги немайнового характеру.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції встановив, що розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, становив 3633,60 грн, а розмір судового збору за подання апеляційної скарги - 4360,32 грн.
Апеляційним судом також установлено, що відповідно до платіжної інструкції № 951 від 05 березня 2026 року апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 1453,44 грн, у зв`язку з чим сума недоплати становила 2906,88 грн.
Ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху апелянту було роз`яснено необхідність усунення вказаного недоліку шляхом подання документа про сплату судового збору в сумі 2906,88 грн.
Однак, як установив суд апеляційної інстанції, вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в частині доплати судового збору виконані не були, а відповідний недолік апеляційної скарги залишився неусуненим.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо останній не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Верховний Суд зазначає, що відповідно до статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Наведеними положеннями КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків.
Суд також зазначає, що чинне законодавство передбачає обов`язок учасників справи вчиняти процесуальні дії на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо правильності визначення розміру судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги у цій справі.
Як убачається, позивачем заявлено вимоги, які мають різний предмет правового регулювання та спрямовані на захист різних складових грошового забезпечення військовослужбовця, а саме: перерахунок та виплату грошового забезпечення із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб; стягнення (нарахування та виплату) компенсаційних і соціальних виплат, пов`язаних із проходженням служби та звільненням; а також виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
За своєю правовою природою зазначені вимоги не є похідними одна від одної, оскільки кожна з них потребує встановлення самостійних фактичних обставин, застосування окремих норм матеріального права та має самостійний предмет судового захисту.
Отже, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що для цілей визначення розміру судового збору позов містить кілька самостійних вимог немайнового характеру, що підлягають окремому обліку при обчисленні ставки судового збору.
Розрахунок судового збору, здійснений судом апеляційної інстанції, є правильним, відповідає положенням Закону України «Про судовий збір» та узгоджується з правовим підходом щодо визначення кількості самостійних вимог у спорах, що виникають із публічно-правових відносин щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Доводи скаржника про те, що позов містить одну вимогу немайнового характеру, зводяться до формального тлумачення позовних формулювань і не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо самостійності заявлених вимог.
Отже, Суд вважає, що, зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник на обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Суд наголошує, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, установленому законом.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на оскарження відповідачем ухвали про повернення апеляційної скарги та з урахуванням положень статті 333 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року у справі № 460/16551/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Дашутін
Судді А. Г. Загороднюк
О. В. Кашпур