ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1054/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Перової О.В., за участю секретаря судового засідання Манастирного В.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи 
за позовом керівника Криворізької східної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Довгинцівської районної в місті ради, 50086, м.Кривий Ріг, вул.Дніпровське шосе, буд.11, код ЄДРПОУ 34488918 
до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
відповідача-2: Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, 50086, м.Кривий Ріг, вул.Дніпровське шосе, буд.11, код ЄРПОУ 05520744 
про визнання недійсним договору на поставку товару та застосування наслідків 

Представники сторін:
від прокуратури: Біленко Олександр Анатолійович, прокурор
від позивача: не з`явився
від відповідача - 1: не з`явився
від відповідача – 2: Таборовець Наталія Василівна, самопредставництво

СУТЬ СПОРУ:
Керівник Криворізької східної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Довгинцівської районної в місті ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича та відповідача-2: Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, в якій просить:
- визнати недійсним договір від 30.09.2024 № 133, укладений між виконавчим комітетом Довгинцівської районної в місті ради та Фізичною особою-підприємцем Шкуропатом Дмитром Валерійовичем;
- стягнути з Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича на користь виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради отримані кошти за договором № 133 від 30.09.2024 у сумі 194 000,00грн, а з виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради одержані ним за рішенням суду 194 000,00грн стягнути в дохід держави;
- стягнути з відповідачів у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір. 
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2025 справу № 904/1054/25 передано на розгляд судді Перовій О.В.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.03.2025 о 14:00.
27.03.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. На думку відповідача-2 посилання прокурора на наявність кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України не доводить факту вчинення правопорушення. Обов`язковим елементом правопорушення та необхідною умовою притягнення до відповідальності та застосування правових наслідків визнання договору недійсним, є встановлення вини. Також у своєму відзиві відповідач-2 зазначає, що прокуратурою не надано доказів вини посадових осіб виконкому Довгинцівської районної в місті ради, у тому числі наявності умислу в їх діях, при поданні тендерних пропозицій та укладенні договору. Звертає увагу на відсутність вироку у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для даної господарської справи, а також актів перевірки (моніторінгу) відносин сторін за спірним договором Північно-Східного офісу Держаудитслужби управління Північно-Східним офісом Держаудитслужби, рішення Антимонопольного комітету про притягнення до відповідальності за порушення у сфері антиконкурентного законодавства, тощо. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів недотримання відповідачем-1: ФОП Шкуропат Д.В. та відповідачем-2: виконкомом Довгинцівської районної в місті ради під час укладення оспорюваного договору вимог статті 203 Цивільного кодексу України та статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
У підготовче засідання з`явилися представники Прокуратури та відповідача-1. Позивач та відповідач-2 у підготовче засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, про місце, день та час судового засідання були належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили.
У підготовчому засіданні 28.03.2025 судом постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладення розгляду справи на 14.05.2025 об 11год 30хв, що занесено до протоколу судового засідання.
01.04.2025 до канцелярії суду через систему “Електронний суд” від Криворізької східної окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій зазначає, що у складі тендерної пропозиції були надані завідомо недостовірні відомості щодо наявності працівників відповідної кваліфікації, що є істотним порушенням вимог статті 16 Закону України "Про публічні закупівлі"; недостовірну інформацію містить як довідка від 18.09.2024 № вих.29/09, так і свідоцтво від 27.09.2021 № 169.
02.05.2025 до канцелярії суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач-1 зазначає, що згідно висновку судового експерта з питань судової будівельно-технічної експертизи від 16.04.2025 № 24-25 всі показники по таблиці 1:1 відповідають умовам тендерної закупівлі та умовам договору; невідповідностей не виявлено. 
06.05.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від Криворізької східної окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача-1, в якій звертає увагу на те, що висновок експерта з питань будівельно-технічної експертизи не є належним доказом в частині оцінки якості зварювальних робіт, оскільки в ньому не вказано методів, об`єктів та критеріїв дослідження саме зварювальних робіт та зварних з`єднань.
13.05.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від Криворізької східної окружної прокуратури надійшли пояснення. 
У підготовче засідання з`явилися представники Прокуратури, відповідача-1 та відповідача-2. 
Позивач у підготовче засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. 
У підготовчому засіданні відповідач-1 заявив усне клопотання про надання додаткового часу для підготовки заперечень на відповідь на відзив. 
У підготовчому засіданні 14.05.2025 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 29.05.2025 об 11год 00хв, що занесено до протоколу судового засідання.
27.05.2025 до канцелярії суду через систему “Електронний суд” від відповідача-1 надійшло клопотання про зупинення розгляду справи, в якому просить суд зупинити провадження у справі № 904/1054/25 до завершення розгляду кримінального провадження № 42024042090000052 від 08.10.2024.
28.05.2025 до канцелярії суду через систему “Електронний суд” від Криворізької східної окружної прокуратури надійшли заперечення на клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі № 904/1054/25.
У підготовче засідання з`явилися представники Прокуратури, відповідача-1 та відповідача-2. 
Позивач у підготовче засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. 
У підготовчому засіданні представник відповідача-1 просив суд не розглядати клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі № 904/1054/25 до завершення розгляду кримінального провадження № 42024042090000052 від 08.10.2024, водночас заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у касаційному порядку судових рішень у подібних правовідносинах у справі № 922/3456/23.
Представник відповідача-2 підтримала усне клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 922/3456/23. Представник Прокуратури не заперечував проти зупинення провадження у справі. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2025 провадження у справі № 904/1054/25 зупинено до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у касаційному порядку судових рішень у подібних правовідносинах у справі № 922/3456/23.
Постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 касаційні скарги Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради та Приватного підприємства "ЛСВ Моноліт" задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі № 922/3456/23 скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено у задоволенні позову керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 провадження у справі № 904/1054/25 поновлено, підготовче засідання призначено на 17.03.2026 о 12 год 00 хв.
До канцелярії суду через систему “Електронний суд” від представника відповідача - 1 - Шкуропата Дмитра Валерійовича - адвоката Яводчака Олександра Васильовича надійшло клопотання від 10.03.2026 про участь у судовому засіданні 17.03.2026 о 12:00, а також інших судових засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи Електронний суд. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2026 задоволено клопотання представника відповідача - 1 - Шкуропата Дмитра Валерійовича - адвоката Яводчака Олександра Васильовича про участь у судовому засіданні 17.03.2026, а також інших судових засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи "Електронний суд". 
11.03.2026 до канцелярії суду через систему “Електронний суд” від представника відповідача - 2 надійшли додаткові пояснення.
12.03.2026 до канцелярії суду через систему “Електронний суд” від представника відповідача - 1 надійшли додаткові пояснення.
12.03.2026 до канцелярії суду через систему “Електронний суд” від прокуратури надійшли пояснення.
17.03.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача - 1 надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі відповідача - 1, а також його представника. 
Судове засідання, яке було призначене ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 на 17.03.2026 об 12:00 не відбулося у зв`язку з перебоями в роботі сервісу відеоконференцзв`язку "ЄСІТС" (різноманітні помилки на стороні сервера при завантаженні веб-сторінки сервісу), про що свідчить Акт Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 відкладено підготовче засідання на 02.04.2026 о 10 год 30 хв.
До канцелярії суду через систему “Електронний суд” від представника відповідача - 1 - Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича - адвоката Яводчака Олександра Васильовича надійшло клопотання від 16.03.2026 про участь Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича у судових засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи "Електронний суд". 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 задоволено клопотання представника відповідача - 1 - Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича - адвоката Яводчака Олександра Васильовича про участь Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича у судовому засіданні 02.04.2026, а також інших судових засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи "Електронний суд". 
02.04.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі представника Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради.
У підготовче засідання з`явився прокурор. Відповідач-1, 2 у підготовче засідання не з`явилися, про місце, день та час судового засідання були належним чином повідомлені, повноважних представників у підготовче засідання не забезпечили, причини неявки відповідач - 2 суду повідомив. Після судового засідання до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшло клопотання від 02.04.2026 про проведення підготовчого засідання без участі Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича, а також його представника. 
У підготовчому засіданні прокурор заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі № 904/1054/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/20111/23.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2026 провадження у справі № 904/1054/25 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/20111/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2026 справу № 910/20111/23 за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до 1) Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м.Києва», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Північно-Український Будівельний Альянс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Антимонопольний комітет України, про визнання недійсним рішення тендерного комітету, договору і стягнення коштів за касаційною скаргою Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27 лютого 2025 року та рішення Господарського суду міста Києва від 04 червня 2024 року в цій справі повернуто відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що питання щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України при вчиненні правочину, що суперечить інтересам держави та суспільства, зокрема при порушенні суб`єктом господарювання чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, у тому числі законодавства про захист конкуренції, не має невизначеного законодавчого регулювання та вже вирішувалося Верховним Судом (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23). 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2026 поновлено провадження у справі № 904/1054/25, призначено підготовче засідання 30.04.26 об 11:30год.
24.04.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача - 2, Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради - Таборовець Наталії Василівни надійшла заява про участь у судовому засіданні 30.04.2025, а також в інших судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою системи "vkz.court.gov.ua".
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2026 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача - 2 Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради - Таборовець Наталії Василівни, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у даній справі 30.04.2026 об 11 год 30 хв поза межами приміщення суду, у зв`язку з не дотриманням вимог частини другої статті 197 ГПК України.
29.04.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшли заяви про проведення підготовчого засідання без участі представника відповідача.
29.04.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача - 1 надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі позивача та представника відповідача-1, закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті.
У підготовче засідання прокурор, представник позивача, представник відповідача-1 та представник відповідача - 2 у підготовче засідання не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили, про місце, день та час підготовчого засідання були належним чином повідомлені, про що свідчать довідки суду про доставку електронних листів від 24.04.2026 до їх електронних кабінетів. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, справу призначено до розгляду по суті на 02.06.2026 о 12 год 30 хв, одночасно із наданням можливості учасникам судового процесу подати до першого засідання по суті додаткові пояснення та докази. 
До канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2: Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради - Таборовець Наталії Василівни надійшла заява від 05.05.2026 про участь у судовому засіданні 02.06.2026, а також інших судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою системи "vkz.court.gov.ua", яка була задоволена ухвалою суду від 28.05.2026. 
01.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебування представника відповідача-1 у службовому відрядженні.
У судове засідання з`явилися прокурор та відповідач-2. Позивач та відповідач-1 у судове засідання не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили, про місце, день та час підготовчого засідання були належним чином повідомленні, причини неявки суду позивач не повідомив, відповідач-1 повідомив. 
У судовому засіданні 02.06.2026 судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання у справі на 10.06.2026 о 14год 30 хв, що занесено до протоколу судового засідання.
09.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича та його представника. 
У судове засідання з`явився прокурор, представник відповідача. Представники позивача та відповідача-1 у судове засідання не з`явилися, про місце, день та час судового засідання були належним чином повідомлені, причини неявки суду позивач не повідомив, відповідач-1 повідомив. 
У судовому засіданні 10.06.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, 

ВСТАНОВИВ:

12.09.2024 на веб-порталі публічних закупівель "Prozorro" опубліковано оголошення про проведення виконавчим комітетом Довгинцівської районної в місті ради (далі - замовник, відповідач-2) відкритих торгів з особливостями по закупівлі товару: Зупиночний павільйон зі встановленням за ДК 021:2015:44210000-5 Конструкції та їх частини, для встановлення на зупинках громадського транспорту на території Довгинцівського району в м.Кривий Ріг (ідентифікатор закупівлі: UA-2024-09-12-007353-a).
Джерелом фінансування закупівлі визначено кошти місцевого бюджету на загальну суму 198 000,00 грн.
Участь у процедурі закупівлі прийняв 1 учасник: Фізична особа-підприємець Шкуропат Дмитро Валерійович (РНОКПП НОМЕР_1 ) з остаточною ціновою пропозицією 194 000,00 грн.
Протокольним рішенням уповноваженої особи замовника від 20.09.2024 № 47 переможцем відкритих торгів з особливостями визначено єдиного учасника торгів - Фізичну особу-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича.
Визначаючи зазначеного учасника переможцем у закупівлі, замовник дійшов висновку, що його тендерна пропозиція відповідає вимогам оголошення про проведення закупівлі та вимогам до предмету закупівлі, відсутні будь-які підстави для відхилення пропозиції цього учасника.
30.09.2024 між Фізичною особою-підприємцем Шкуропатом Дмитром Валерійовичем (далі - постачальник) та Виконавчим комітетом Довгинцівської районної в місті ради (далі - покупець) укладений договір № 133. 
Відповідно до пункту 1.1. договору продавець, згідно з замовленням покупця, на власний ризик в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується поставити покупцю предмет довгострокового користування: зупиночний павільйон зі встановленням за ДК 021:2015:44210000-5 Конструкції та їх частини для встановлення на зупинках громадського транспорту, на території Довгинцівського району в м.Кривий Ріг, згідно специфікації (додаток №1).
Найменування товару: зупиночний павільйон зі встановленням в кількості 1-ї одиниці (пункт 1.2. договору). 
Кількість товару зазначено в специфікації, що є невід`ємною частиною договору (пункт 1.3. договору). 
Місце поставки та улаштування товару: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг. Довгинцівський район: вул. "Миколи Бородуліна" (колишня Пуріна) в напрямку вул.Гетьмана Івана Мазепи (пункт 1.4. договору). 
Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків покупця та виробничої необхідності (пункт 1.5. договору). 
Постачальник зобов`язаний передати (поставити) покупцю товар, номенклатура, асортимент, кількість і якість якого відповідає умовам специфікації № 1 даного договору та вимогам чинного законодавства України (пункт 2.1. договору). 
Постачальник забезпечує якість поставленого покупцю товару згідно до стандартів, технічних умов або іншої технічної документації, вказаній в специфікації №1 (пункт 2.2. договору). 
Постачальник засвідчує якість товару, що постачається, належними товаросупровідними документами (паспортом або сертифікатом, якщо вони передбачені чинним законодавством), які надсилаються разом з товаром або будь-яким зручним способом (пункт 2.3. договору). 
Технічні, якісні та кількісні характеристики товару повинні відповідати вимогам покупця (пункт 2.4. договору). 

Ціна договору становить 194 000,00 грн без ПДВ. Ціна договору визначається специфікацією №1, яка є невід`ємною частиною цього договору (пункт 3.1. договору). 
Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (пункт 3.2. договору). 
Ціни на товар встановлюються в національній валюті України (пункт 3.3. договору). 
Покупець здійснює оплату товару в безготівковому порядку, згідно зі специфікацією, видатковою накладною та рахунком, на розрахунковий рахунок продавця протягом 10 банківських днів після отримання (пункт 3.4. договору). 
Датою постачання і моментом переходу до покупця права власності на товар за цим договором вважається дата передачі товару покупцеві або його перевізнику (дата накладної) (пункт 4.1. договору). 
Товар вважається зданим постачальником і прийнятим покупцем згідно з кількістю, вказаною в накладних (пункт 4.2. договору). 
Товар поставляється силами та за рахунок постачальника (пункт 4.3. договору). 
Поставка товару здійснюється постачальником впродовж 15 (п`ятнадцяті,) календарних днів з дати підписання договору (пункт 4.5. договору). 
Місце поставки товарів:, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Довгинцівський район: вул."Миколи Бородуліна" (колишня ГІуріна) в напрямку вул. Тетьмана Івана Мазепи (пункт 4.6. договору). 
Договір укладено відповідно до положень постанови КМУ від 12.10.2022 № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування". Даний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2024 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання (пункт 8.1. договору). 
Договір та додаток № 1 до нього підписані сторонами та скріплені печатками без зауважень та заперечень до них.
На виконання умов договору Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради 29.10.2024 перерахувало Фізичній особі-підприємцю Шкуропату Дмитру Валерійовичу бюджетні кошти у розмірі 194 000,00 грн (а.с.73, том 1).
Листом від 03.12.2024 № 60-6756ВИХ-24 Криворізька східна окружна прокуратура звернулася до Довгинцівської районної в місті ради стосовно здійснення заходів щодо визнання недійсним договору від 30.09.2024 № 133 із застосуванням наслідків недійсності правочину, укладеного за результатами публічної закупівлі № UA-2024-09-12-007353-a (а.с.81 зі звороту - а.с.84, том 1). 
У відповідь на згаданий лист Довгинцівська районна в місті рада в особі Виконкому Довгинцівської районної ради у місті ради повідомила, що підстав для відхилення пропозиції учасника в межах дії Закону України "Про публічні закупівлі" не було, спірний договір укладений без порушень законодавства про закупівлю та не порушує інтереси держави та територіальної громади, на теперішній час договір є виконаним (а.с.85-86, том 1). 
На виконання вимог абзацу 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" листом від 10.03.2025 № 60-1634ВИХ-25 Криворізька окружна прокуратура повідомила Довгинцівську районну в місті раду про пред`явлення позову до Господарського суду Дніпропетровської області, оскільки встановлено підстави для представництва інтересів держави в особі Довгинцівської районної в місті ради до ФОП Шкуропата Дмитра Валерійовича та Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради.
Прокурор у своїй позовній заяві зазначає, що договір укладено з порушенням принципів здійснення публічних закупівель, визначених статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме: максимальна економія, ефективність та пропорційність, добросовісна конкуренція серед учасників, недискримінація учасників та рівне ставлення до них, об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі, запобігання корупційним діям і зловживанням. 
Як на правову підставу для визнання договору недійсним прокурор посилається на частину першу статті 203 ЦК України, частину третю статті 228 ЦК України та зазначає, що спірний договір не відповідає інтересам держави та суспільства.
Предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору від 30.09.2024 № 133, стягнення з Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича на користь виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради отриманих коштів за спірним договором у сумі 194 000,00грн, а також стягнення в дохід держави з виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради одержані ним за рішенням суду суми у розмірі 194 000,00грн.
Предметом доказування у даній справі є підстави визнання дійсним/недійсним договору від 30.09.2024 № 133, стягнення з відповідача-1 грошових коштів в сумі 194 000,00 грн на користь відповідача-2, а з відповідача-2 в дохід держави. 
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, ураховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.
Згідно із частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до приписів статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Цивільний кодексом України встановлена презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).
Відповідно до статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
У статті 215 ЦК визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК).
Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в статті 216 ЦК або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.11.2019 у справі № 918/204/18 виснувала, що при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього передбачені статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі". 
Відповідно до статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю є нікчемним у разі: 1) якщо замовник уклав договір про закупівлю до/без проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі згідно з вимогами цього Закону; 2) укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону; 3) укладення договору в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; 4) укладення договору з порушенням строків, передбачених частинами п`ятою і шостою статті 33 та частиною сьомою статті 40 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону; 5) якщо назва предмета закупівлі із зазначенням коду за Єдиним закупівельним словником не відповідає товарам, роботам чи послугам, що фактично закуплені замовником.
Отже у статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено вичерпний перелік підстав, відповідно до яких договір про закупівлю є нікчемним. 
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання. 
У постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 911/934/23 вказано:
"...82. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19, пункт 8.22), від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22, пункт 70), від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22, пункт 85) та інші).
83. Водночас санкції, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України, не є компенсаційними, оскільки положеннями зазначених норм передбачено застосування цих санкцій на користь держави незалежно від ступеню негативного впливу виконання правочину на майновий стан держави, та навіть незалежно від того, чи наявний такий вплив взагалі. Отже, санкції, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України, не є способами захисту прав держави, а є конфіскаційними санкціями. Вони спрямовані на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
84. Застосування цих санкцій є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції). Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
85. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
86. Критерій обґрунтованості втручання виконаний, оскільки санкції передбачені у національному законодавстві, а саме частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України. Критерій легітимної мети в частині цих майнових санкцій теж виконаний, оскільки вчинення дій, які не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, знаходиться у сфері загальних інтересів. Але колегія суддів вважає, що критерій розумного балансу (пропорційності) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення, - не виконаний.
87. Так, ЄСПЛ у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14) зробив висновок, що принцип пропорційності має бути дотриманий не лише щодо визначення правил щодо суворості санкцій, але й оцінки факторів, які можуть бути взяті до уваги при встановленні санкцій (пункт 84). Зокрема, в зазначеній справі ЄСПЛ взяв до уваги той факт, що заявники не мали кримінального минулого та що вони не підозрювалися чи не були обвинувачені у вчиненні жодного кримінального правопорушення.
88. Колегія суддів вважає, що норми частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України порушують принцип пропорційності у двох аспектах: як в частині суворості санкцій, так і в частині неврахування факторів, які мають бути взяті до уваги при встановленні санкцій.
89. Зазначені наведеними вище статтями санкції визначаються в розмірі вартості предмета договору незалежно від того, в чому саме полягає невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, якою мірою порушені інтереси держави і суспільства, його моральні засади. Відтак, не враховується ступінь тяжкості правопорушення та його наслідків.
90. Санкції застосовуються без урахування будь-яких інших факторів, які мали б бути взяті до уваги. Наприклад, на їх застосування не впливає чи було вчинене правопорушення під впливом погрози, примусу; чи було воно вчинено повторно чи за попередньою змовою тощо.
91. При цьому суд, застосовуючи такі санкції, позбавлений можливості врахувати зазначені фактори, оскільки закон імперативно встановлює розмір таких санкцій у вигляді всього одержаного за правочином або належного за ним. Тобто у даному випадку закон встановлює абсолютно визначені та безальтернативні санкції, а суд не має розсуду для визначення (корегування) їх розміру.
92. Крім того, положення частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України передбачають застосування санкцій навіть до сторони правочину, яка не винна у правопорушенні (вчиненому іншою стороною), та є добросовісною. Так, у таких випадках з добросовісної сторони правочину стягується в дохід держави все одержане нею або належне їй на відшкодування виконаного незалежно від того, чи було фактично повернуто такій стороні все одержане іншою стороною, чи ні.
93. При цьому за висновками ЄСПЛ справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
94. Тому колегія суддів дійшла висновку про те, що норми частини третьої статті 228 ЦК України та частини першої статті 208 ГК України не підлягають застосуванню як такі, що порушують критерій сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у світлі практики ЄСПЛ.
95. Колегія суддів mutatis mutandis враховує висновки Конституційного Суду України (КСУ), зроблені у Рішенні від 01.11.2023 у справі № 9-р(II)/2023 за конституційною скаргою ОСОБА_1 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності за порушення прав споживачів) (далі - Закон № 2735).
96. У цьому Рішенні (п. 4.8, 4.9 мотивувальної частини) КСУ звернув увагу на те, що встановлення в законі абсолютно визначених та/або безальтернативних санкцій має бути розумно поєднане з наданням законом уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання санкції до правопорушника, щоб уможливити додержання принципів домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності. Принципи домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності в разі притягнення особи до юридичної відповідальності можуть бути забезпечені, зокрема, у спосіб установлення в законі різних видів санкцій за вчинення того самого правопорушення або різних за розміром штрафів, що їх може бути накладено на порушників тієї самої охоронної норми. Оспорюваний припис Закону № 2735, що визначає безальтернативну санкцію, яка до того ж має ознаки абсолютно визначеної, не надає суб`єкту накладання адміністративного стягнення можливості врахувати те, що гіпотезою п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 2735 охоплено велику кількість виявів об`єктивної та суб`єктивної сторін цього правопорушення. Таке не забезпечує домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності порушника з урахуванням усіх значущих обставин справи.
97. Водночас колегія суддів не робить висновків про відповідність чи невідповідність Конституції України частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України, оскільки для вирішення спору у справі, що переглядається, це не є потрібним, бо з огляду на невідповідність цих положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначені положення не підлягають застосуванню незалежно від того, чи відповідають вони Конституції України, чи ні. З цих же міркувань колегія суддів не аналізує правовідносини сторін та не встановлює їх характер, оскільки такий аналіз також не впливає на вирішення справи, що переглядається, по суті".
Отже, колегія суддів у справі № 911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування частини третьої статті 228 ЦК України як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи).
У постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла таких висновків:
- вирішуючи питання щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК, частиною першою статті 208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства (п.74);
- конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції (п.75);
- застосування наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (п.76);
- ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень (п.92);
- при визначенні підстав для застосування частини третьої статті 228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо) (п.105);
- ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчиненні особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції (п.105);
- ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовсної сторони правочину) (п.106);
- на перший погляд, приписи частини третьої статті 228 ЦК свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника (п.107);
- втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів частини третьої статті 228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника (п. 108);
- по-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було (п.109);
-по-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom") (п.110).
На підставі аналізу вказаної вище постанови Об`єднаної палати, для застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України має бути доведено сукупність таких обставин:
- наявність конкретної мети правочину, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;
- причинно-наслідковий зв`язок між такою метою та наслідками правочину;
- умисел сторони (сторін) на досягнення цієї протиправної мети;
- пропорційність обраного засобу втручання (санкції) легітимній меті захисту публічних інтересів.
При цьому державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (рішення Конституційного Суду України у рішенні №3-рп/99 від 08.04.1999).
Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
У контексті публічних закупівель такими інтересами є забезпечення добросовісної конкуренції та ефективного використання бюджетних коштів.
Суд відзначає, що встановлення порушень законодавства у сфері публічних закупівель не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Для застосування частини третьої статті 228 ЦК України необхідним є встановлення виняткових обставин, зокрема умислу сторони на порушення публічного порядку, спрямованості дій на досягнення протиправної мети, а також наявності істотного порушення державних чи суспільних інтересів.
При розгляді цього спору судом також взято до уваги, що ухвалою від 24.02.2026 Верховний Суд передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 910/20111/23 за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до Комунального підприємства "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" і Товариства з обмеженою відповідальністю "Північно-Український Будівельний Альянс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Антимонопольний комітет України, про визнання недійсним укладеного відповідачами договору як такого, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, з умислу відповідача 2, та стягнення грошових коштів (частина третя статті 228 ЦК України), тобто справу у подібних до цієї справи № 903/997/25 правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 08.04.2026 справу № 910/20111/23 повернула відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду. У згаданій ухвалі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що питання щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України при вчиненні правочину, що суперечить інтересам держави та суспільства, зокрема при порушенні суб`єктом господарювання чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, у тому числі законодавства про захист конкуренції, не має невизначеного законодавчого регулювання та вже вирішувалося Верховним Судом. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 сформулювала висновок щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України, зазначивши, що ця норма може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08.04.2026 також зауважила про те, що доводи про відсутність стабільності правозастосування та єдності судової практики у спорах з подібними правовідносинами не знайшли свого підтвердження, про що свідчить узгоджений підхід Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при застосуванні частини третьої статті 228 ЦК України внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції після ухвалення об`єднаною палатою вказаної вище постанови. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд і повернення справи колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Судом з`ясовано, що відповідно до обставин даної справи відкриті торги здійснювалися згідно положень Закону України "Про публічні закупівлі" та постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (далі - Особливості здійснення публічних закупівель) "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (зі змінами).
На підтвердження фактичних підстав позову прокурор посилається на складання завідомо неправдивих офіційних документів, а саме, свідоцтва від 27.09.2021 № 169 про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій за спеціальністю електрогазозварник, яке видане Шкуропату Дмитру Валерійовичу рішенням кваліфікаційної комісії Комунального підприємства "Навчально – виробничий центр" Дніпропетровської обласної ради та подання їх виконавчому комітету Довгинцівської районної в місті ради у складі тендерної пропозиції для участі у закупівлі, з метою привласнення бюджетних коштів суб`єктом господарювання.
Прокурор зазначає, що тендерна пропозиція ФОП Шкуропата Д.В. (переможця закупівлі) не відповідала умовам тендерної документації, а учасник не відповідав кваліфікаційному критерію, установленого статтею 16 Закону України "Про публічні закупівлі", проте в порушення вимог статті 31 цього Закону та пункту 42 Особливостей здійснення публічних закупівель замовник не відхилив тендерну пропозицію вказаного учасника, а навпаки – визнав його переможцем аукціону.
Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради зазначає, що ФОП Шкуропатом Д.В., як переможцем закупівлі, в електронну систему закупівель було завантажено інформаційну довідку з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення від 20.09.2024, номер запиту 1373209 та Витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості». В зазначених довідках відомості щодо корупційних правопорушень та про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 відсутні (дійсність довідок перевірено на сайті НАЗК та на сайті МВС України). Звернень щодо недостовірної інформації, в наданих учасником документах, замовник не отримував. 
Посилання прокурора на подання Фізичною особою-підприємцем Шкуропатом Дмитром Валерійовичем недостовірних документів у складі тендерної пропозиції саме по собі не свідчить про наявність підстав для застосування конфіскаційної санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 ЦК України. Матеріали справи не містять обвинувального вироку суду чи інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували вчинення посадовими особами відповідача кримінально караних дій, спрямованих на незаконне заволодіння бюджетними коштами.
Як вже було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за результатами проведення публічних закупівель, між Фізичною особою-підприємцем Шкуропатом Дмитром Валерійовичем та Виконавчим комітетом Довгинцівської районної в місті ради було укладено договір № 133 від 30.09.2024. 
Фізичною особою-підприємцем Шкуропатом Дмитром Валерійовичем були виконані умови спірного договору, отримані кошти. Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради не мало будь-яких претензій щодо якості та вартості наданих послуг. 
Отже, матеріалами справи не підтверджено завдання збитків державі чи територіальній громаді або безпідставного збагачення відповідача.
Суд звертає увагу на те, що прокурор не надав належних і допустимих доказів того, що внаслідок укладення та виконання спірного договору замовник здійснив переплату бюджетних коштів, отримав послуги за завідомо завищеною ціною або зазнав інших значних майнових втрат, співмірних із конфіскаційною санкцією, що заявляється до застосування. Зокрема, не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався, а доводи прокурора про те, що сам факт подання недостовірної інформації свідчить про спрямованість правочину проти інтересів держави та суспільства, відхиляються судом через недоведеність такої інформації , а також оскільки фактично зводять будь-яке порушення законодавства про публічні закупівлі до підстави для застосування спеціальної конфіскаційної санкції, що не відповідає змісту частини третьої статті 228 ЦК України та принципу пропорційності. 
Отже, прокурор не довів належними та допустимими доказами, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 ГПК України).
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо судових витрат.
Згідно із частиною першою статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України “Про судовий збір” при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (стаття 9 Закону України "Про судовий збір").
Оскільки при зверненні до Господарського суду Дніпропетровської області заявлено одну немайнову вимогу та одну майнову вимогу (стягнення 194 000,00 грн), то позивач сплатив судовий збір у розмірі 4 844,80 грн. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у справі покладається на Дніпропетровську обласну прокуратуру у розмірі 4 844,80 грн. 
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог керівника Криворізької східної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Довгинцівської районної в місті ради до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Шкуропата Дмитра Валерійовича, відповідача-2: Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради про визнання недійсним договору на поставку товару та застосування наслідків відмовити у повному обсязі. 
Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покласти на Дніпропетровську обласну прокуратуру. 
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 22.06.2026  

Суддя О.В. Перова