ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/24218/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Юрко І.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/24218/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 20.05.2025 року №047050027194;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04.06.2024.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено, суд:
- визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 20.05.2025 року №047050027194 «Про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 »;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04.06.2024 року;
- стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки позивач не звертався за призначенням пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а відповідач, відповідно, вказане питання не досліджував та не відмовляв позивачу у призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то вимога про призначення пенсії відповідно до вказаної частини статті 114 наведеного Закону направлена на захист прав позивача, що не були порушені. Апелянт вказує, що позивач заявив позовні вимоги поза межами шестимісячного строку звернення до суду. Також, зазначено, що судом першої інстанції здійснено фактичне втручання у дискреційні повноваження пенсійного органу.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
Колегією суддів встановлено, що із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 04.06.2024.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.06.2024 №047050027194 відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Заяву позивача про призначення пенсії розглянуто у відповідності до норм ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погодившись з прийнятим рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач оскаржив його до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі №160/23891/24, залишеним в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2025, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.06.2024 року №047050027194 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 наступні періоди роботи: з 05.07.2001 року по 17.11.2002 року; з 18.11.2002 року по 02.08.2021 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 04.06.2024, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 року у справі №160/23891/24 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача від 04.06.2024 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийнято рішення від 20.05.2025 №047050027194 про відмову у призначенні пенсії.
Так, в рішенні зазначено, що страховий стаж з урахуванням пільгового стажу роботи становить 48 років 4 місяці 17 дні, в т.ч. пільговий стаж 22 роки 1 місяць 25 днів, в тому числі стаж роботи на провідних професіях (не підземні) 2 роки 26 днів; робота за Списком №1 20 років 29 днів.
В призначенні пенсії за віком відповідно до частини 3 статті 114 Закону відмовлено через відсутність пільгового стажу.
Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має необхідний пільговий стаж відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058 на провідних професіях (не менше 20 років). Наведене свідчить на те, що відповідач дійшов помилкового висновку, що професія позивача для призначення пенсії за ч.3 ст.114 Закону №1058, передбачає наявність пільгового стажу 25 років. Відтак, враховуючи наведене у сукупності, суд першої інстанції встановив, що оскаржене рішення відповідача є протиправним. За пенсією позивач звернувся 04.06.2024. Єдиною підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії була відсутність пільгового стажу, однак цю підставу визнано судом необґрунтованою. Суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені у цій справі обставини є достатніми для повного та ефективного захисту прав позивачки шляхом саме зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з дня його звернення із відповідною заявою.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно ч.1 ст. 114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Частиною 3 ст. 114 Закону №1058 визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Як правильно встановив суд першої інстанції, в трудовій книжці позивача від 01.07.2000 року серії НОМЕР_2 в наявності наступні записи:
6) 18.11.2002 року переведений там же підручним сталевара 6 розряду.
7) 17.07.2004 року переведений там же підручним сталевара конвеєра 7 розряду;
8) запис про атестацію робочого місця;
9) 24.06.2007 року переведений там же сталеваром конвеєру 8 розряду;
10) запис про перейменування підприємства;
11) запис про атестацію;
12) запис про перейменування підприємства;
13) запис про атестацію;
14) 02.08.2021 року звільнений у зв`язку з переведенням за п. 5 ст. 38 Кодексу законів про працю України.
Суд першої інстанції вірно встановив, що період роботи визначено як пільговий відповідно до коду ЗП3013А1 (працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці,- за Списком № 1 […]), та відповідно до коду ЗП3014А3 (працівники провідних професій: сталевари, […], які безпосередньо зайняті повний робочий день у металургії за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років).
Так, згідно ч.3 ст.114 Закону №1058, працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), мають право на пенсію незалежно від віку - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.
Враховуючи дані форми ОК (відомості по спеціальному стажу) страхувальник зазначав код підстави для обліку спецстажу у спірний період ЗП3014А3, що відноситься до провідних професій.
Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 (далі - Список № 202).
За наслідками аналізу норм ст. 14 Закону № 14 Закону № 1788 (положення якої аналогічні нормам ч. 3 ст. 114 Закону № 1058) та Списку № 202, Верховний Суд в постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 227/1732/17 зазначив таке:
«Комплексний аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку, що право на передбачену статтею 14 Закону № 1788-ХІІ пенсію незалежно від віку мають працівники, професії яких містяться у Списку, за умови безпосередньої зайнятості на цих роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи».
Суд зазначає, що до розділу V «Металургійне виробництво чорних та кольорових металів (рудопідготовка, збагачення, окускування, випал руд і нерудних копалин, коксохімічне виробництво, виробництво динасових виробів)» Списку № 202 серед іншого включені такі професії (посади):
підручні сталеварів установок електрошлакового переплавлення;
підручні сталеварів електропечей труболиварного виробництва.
Відповідно до архівної довідки від 12.01.2024 №С-21/2-09/57, виданої Кам`янською міською радою Дніпропетровської області, позивач з 18.11.2002 працював підручним сталевара конвертерного цеху.
Конвертерний цех — це основний сталеплавильний підрозділ металургійного комбінату, де рідкий чавун переробляють на сталь шляхом продування киснем
Відтак, професії позивача, як сталевара так і підручного сталевара конвертерного цеху віднесені до провідних професій згідно ч.3 ст.114 Закону №1058, зайнятість на яких понад 20 років, дає право на призначення пільгової пенсії.
Колегією суддів встановлено, що позивач працював на вказаних посадах з 18.11.2002 по 02.08.2021, що становить понад 18 років.
Рішенням від 20.05.2025 №047050027194 позивачу зараховано період роботи на провідних професіях, що не охоплюється дослідженим періодом роботи – 2 роки 26 місяців.
Відтак, позивач має стаж роботи за провідними професіями, що дають право на призначення пільгової пенсії за ч.3 ст.114 Закону №1058 більше 20 років.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 20.05.2025 року №047050027194 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Доводи апелянта щодо того, що заяву позивача не було розглянуто за ч.3 ст.114 Закону №1058, спростовуються змістом оскаржуваного рішення від 20.05.2025 №047050027194 та застосованими відповідачем нормами правами, за якими відповідачем визначалась наявність стажу роботи саме за провідними професіями за ч.3 ст.114 Закону №1058.
Щодо доводів апелянта про порушення шестимісячного строку звернення до суду, колегія суддів вказує, що первісно із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 04.06.2024, за наслідками розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.06.2024 №047050027194 відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Рішення, яке є предметом спору у цій справі, прийнято не за результатом розгляду повторної заяви позивача, а на виконання рішення суду, яким встановлено протиправність первісної відмови у призначенні пенсії.
Судом не встановлено порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки спір у справі стосується питання належного розгляду заяви позивача від 04.06.2024.
Щодо доводів апелянта про дискреційні повноваження на призначення пенсії, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
При цьому згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
За приписами вказаних норм у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення. 
У разі якщо межі заявлених позовних вимог не дозволяють суду під час розгляду справи здійснити перевірку того, чи забезпечив позивач на момент його звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень виконання всіх без винятку вимог закону для отримання позитивного рішення та(або) якщо суб`єкт до якого звертається позивач має право діяти при прийнятті відповідного рішення на власний розсуд (тобто має альтернативні варіанти поведінки за наслідками розгляду звернення позивача), то суд, у межах свого розсуду, з метою уникнення перебирання на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу, повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки, наданої судом у рішенні. Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі). 
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд. 
Крім того, Верховний Суд, зокрема у постановах від 11 лютого 2020 року у справі №0940/2394/18, від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 дійшов подібного висновку та вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. 
Оскільки відповідач скористався наданими йому дискреційними повноваженнями на розгляд заяви позивача про призначення пенсії двічі, що не дало ефективного результату поновлення порушеного права позивача, єдиним належним способом захисту та відновлення порушеного права є саме зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з 04.06.2024, як правильно встановив суд першої інстанції.
Відтак, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Інші доводи суду першої інстанції не покладені в основу незгоди з рішенням суду першої інстанції, що викладені в апеляційній скарзі, а тому суд апеляційної інстанції не надає їм правову оцінку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/24218/25 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/24218/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко