Справа № 595/638/26
Провадження № 2-а/595/85/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.06.2026 

Бучацький районний суд Тернопільської області
у складі: головуючого судді Тхорик І.І.
за участі: секретаря судового засідання Єдинак Л.С.
представника позивача, адвоката Ковалівського Б.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бучач справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Ковалівський Б.В., звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № R524167 від 10 травня 2026 року, прийняту т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , згідно якої на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а провадження у справі закрити. Окрім того, просить стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір. В обґрунтування позову посилається на те, що у постанові зазначено, що підставою її винесення є відомості та реєстрова інформація Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за результатами вивчення яких посадова особа дійшла висновку про те, що він, ОСОБА_1 , не пройшов військово-лікарську комісію відповідно до пункту 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Також у постанові зазначено, що 07 травня 2026 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста, нібито, надійшла заява від нього, а сама постанова оформлена як така, що винесена за наявності заяви особи про неоспорювання порушення та згоду на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Він не погоджується із вказаною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки під час притягнення його до адміністративної відповідальності допущено істотні порушення вимог матеріального та процесуального права, а подія та склад адміністративного правопорушення належними і допустимими доказами не підтверджені. У даній справі постанова № R524167 від 10 травня 2026 року містить лише загальне посилання на реєстрові відомості та пункт 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», однак не містить повного і конкретного викладення суті адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності. У постанові не розкрито, який саме юридичний обов`язок йому інкримінується, не наведено підстав виникнення такого обов`язку саме у нього, ОСОБА_1 , та не зазначено конкретних даних, які підтверджують його належність до категорії осіб, на яких поширюється пункт 2 розділу II вказаного Закону. Однак наголошує, що він не визнає наявності у нього обов`язку проходити повторну військово-лікарську комісію саме на підставі пункту 2 розділу II вказаного Закону. Відповідачем у постанові не наведено жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» він був особою, визнаною обмежено придатною до військової служби. У постанові не зазначено, коли, ким і на підставі якого висновку військово-лікарської комісії його було визнано обмежено придатним до військової служби. Водночас, саме ця обставина є ключовою юридичною передумовою для застосування пункту 2 розділу II зазначеного Закону. Також у постанові не наведено посилання на конкретний документ військово-лікарської комісії, яким така обставина підтверджується. Саме попереднє визнання особи обмежено придатною до військової служби є обов`язковою передумовою для застосування пункту 2 розділу II вказаного Закону. Ця норма не встановлює загального обов`язку проходити повторну військово-лікарську комісію для всіх військовозобов`язаних. Вона поширюється виключно на громадян України віком від 25 до 60 років, які до набрання чинності цим Законом були визнані обмежено придатними до військової служби. Оскільки відповідачем не доведено, що він мав статус особи, визнаної обмежено придатною до військової служби, у нього не виникав обов`язок проходити повторний медичний огляд військово-лікарською комісією у строк до 05 червня 2025 року. Відповідно, не проходження ВЛК у цей строк не може утворювати подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Отже, якщо відповідач посилається на невиконання ним обов`язку щодо проходження повторного медичного огляду, саме відповідач повинен довести первинну юридичну підставу виникнення такого обов`язку. Такою підставою є не загальний запис у реєстрі, а належний документ військово-лікарської комісії про попереднє визнання особи обмежено придатною до військової служби. У постанові не конкретизовано, у чому саме полягало порушення, оскільки не наведено обставин, які б дозволяли встановити час, спосіб і зміст інкримінованої бездіяльності. Також не наведено відомостей про направлення його на проходження ВЛК, не визначено місце та порядок проходження повторного медичного огляду, не наведено даних щодо повідомлення його про необхідність вчинення конкретних дій та не встановлено, чи він мав реальну можливість виконати інкримінований йому обов`язок. Фактично, постанова містить неконкретне обвинувачення, з якого неможливо встановити, які саме дії або бездіяльність вважаються правопорушенням, у який момент воно, начебто, було вчинено та які фактичні дані покладені в основу висновку про його вину. Сам по собі факт, нібито, подання заяви через електронний кабінет не є достатнім доказом правомірності рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності інших належних і допустимих доказів та не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку довести правомірність свого рішення, що узгоджується з частиною другою статті 77 КАС України. Він заперечує, що така заява може автоматично підтверджувати наявність у його діях події та складу адміністративного правопорушення. Навіть за умови існування електронного запису про подання заяви посадова особа була зобов`язана перевірити, чи справді така заява подана саме ним, чи відповідає вона його реальному волевиявленню, чи усвідомлював він її правові наслідки, а також чи підтверджуються викладені у ній обставини іншими належними доказами. Відповідно до статті 279-9 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 КУпАП, сама лише наявність посилання на подану особою заяву не надає керівнику ТЦК та СП права формально, без перевірки обставин, одразу виносити постанову. Закон вимагає перевірки фактичних даних, викладених у заяві, та встановлення наявності події і складу адміністративного правопорушення. Натомість, у цій справі відсутність конкретизації обставин у постанові, відсутність посилань на первинні документи, відсутність опису фактичних даних, на яких ґрунтується висновок про вину, а також підміна встановлення об`єктивної сторони правопорушення формальним посиланням на реєстрову інформацію свідчать про невиконання відповідачем обов`язку належно з`ясувати істотні обставини та зафіксувати їх у постанові. Окрім того, у резолютивній частині оскаржуваної постанови не зазначено про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а зміст постанови не містить належної конкретизації фактичних обставин, які становлять об`єктивну сторону інкримінованого правопорушення. Зважаючи на викладене, просить позовні вимоги задовольнити. 
Ухвалою судді від 14 травня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
26 травня 2026 року через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відзив мотивує тим, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Так, текст оскаржуваної постанови генерується Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів, залежно від допущеного правопорушення, та не доступний для редагування чи форматування. В тексті електронної постанови дотримані всі вимоги, визначені КУпАП. Постанова, винесена у такій формі повністю відповідає вимогам Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 №3 (додаток 6). Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, позивач самостійно подав заяву через електронний кабінет військовозобов`язаного в додатку «Резерв+» про визнання вчинення правопорушення, згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності 07.05.2026. Керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах повноважень розглянуто справу про адміністративне правопорушення та встановлено, що позивач не оновлював свої персональні та військово-облікові дані, в тому числі дані щодо результатів медичних оглядів, та не пройшов повторний медичний огляд до 05.06.2025, як це встановлено вимогами до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», чим допустив порушення правил військового обліку та законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не пройшов/відмовився від проходження ВЛК. Звертає увагу, що Електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного резервіста - це персональний кабінет (захищений відокремлений веб-сервіс), за допомогою якого призовнику, військовозобов`язаному, резервісту, який пройшов електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації про його персональні та службові дані, а також до послуг. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу. Таким чином, скористатися електронним кабінетом в додатку «Резерв+» може лише визначена особа, що пройшла ідентифікацію. Ніхто не може змусити особу подавати заяви через електронний кабінет, а також така заява не може бути сформована жодною іншою особою. До того ж, законодавством визначено, що заява за ст. 279-9 КУпАП подається про те, що особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Для того, щоб визначити чи оспорювати порушення, особа має розуміти його зміст та визнавати факт вчинення порушення. Подання такої заяви тягне за собою юридичні наслідки, встановлені законом, як то розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови за результатами розгляду. Позивач не є особою з обмеженою право- чи діє- здатністю, може відповідати за свої дії та контролювати їх. Таким чином, позивач усвідомлював факт допущення ним адміністративного правопорушення, був згодним з інкримінованим йому порушенням та не бажав оспорювати його. Позивач самостійно без зовнішнього тиску чи примусу, подав заяву через власний електронний кабінет в додатку «Резерв+». З урахуванням поданої позивачем заяви про не оспорювання правопорушення, 05.05.2026 було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Шляхом інформаційної взаємодії між АІКС «Оберіг» та додатку «Резерв+» вказана постанова була направлена до особистого електронного кабінету позивача. Таким чином, постанова № R524167 від 10.05.2026 винесена на законних підставах та не підлягає скасуванню. 
01 червня 2026 року від представника позивача, адвоката Ковалівського Б.В., через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, яку суд приймає в якості письмових пояснень у справі, поданих стороною позивача в порядку ст. 44 КАС України (в даній категорії справ, відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України, заявами по суті справи є позовна заява та відзив), в яких він вказує, що позивач із доводами відзиву не погоджується, вважає їх необґрунтованими, такими, що не спростовують доводів позовної заяви та не підтверджують правомірності оскаржуваної постанови. Зазначає, що більша частина відзиву містить загальні посилання на Конституцію України, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Укази Президента України про введення воєнного стану та загальну мобілізацію, Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, а також інші нормативні акти. Однак самі по собі ці загальні посилання не доводять наявності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Предметом розгляду у цій справі є не загальний обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, а правомірність конкретної постанови № R524167 від 10 травня 2026 року та наявність належних і допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідач у відзиві стверджує, що позивач не пройшов повторний медичний огляд до 05 червня 2025 року відповідно до пункту 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Водночас, відповідач не надав жодного належного доказу того, що позивач до набрання чинності цим Законом був визнаний обмежено придатним до військової служби. Саме ця обставина є ключовою юридичною передумовою для виникнення обов`язку проходити повторний медичний огляд до 05 червня 2025 року. Пункт 2 розділу II зазначеного Закону не встановлює загального обов`язку проходити повторну військово-лікарську комісію для всіх військовозобов`язаних. Він поширюється лише на громадян України віком від 25 до 60 років, які до набрання чинності цим Законом були визнані обмежено придатними до військової служби. Отже, для доведення правомірності постанови відповідач повинен був надати суду первинний документ військово-лікарської комісії, яким підтверджується, що ОСОБА_1 до набрання чинності вказаним Законом був визнаний обмежено придатним до військової служби. Таким документом може бути відповідна довідка ВЛК, постанова ВЛК, свідоцтво про хворобу або інший належний медико-військовий документ, оформлений у встановленому порядку. Натомість відповідач обмежився загальним твердженням про наявність певних відомостей у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Однак загальне посилання на реєстрову інформацію без надання належного витягу, без зазначення конкретного запису, без ідентифікації джерела такого запису та без первинного документа ВЛК не може вважатися достатнім доказом вини особи. Відповідач також зазначає, що позивач «не оновлював свої персональні та військово-облікові дані, в тому числі дані щодо результатів медичних оглядів». Однак, оскаржувана постанова стосується притягнення позивача до відповідальності саме за, нібито, не проходження повторного медичного огляду військово-лікарською комісією. Відповідач не вправі у відзиві змінювати або доповнювати фактичні підстави притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо такі обставини не були належно викладені в самій постанові. Посилання відповідача на те, що текст постанови нібито генерується Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів і не доступний для редагування, не має правового значення для вирішення спору. Технічний спосіб формування постанови не звільняє посадову особу від обов`язку діяти відповідно до Конституції України, КУпАП та КАС України, повно з`ясувати обставини справи, перевірити докази та винести законне, обґрунтоване і мотивоване рішення. Суб`єкт владних повноважень не може посилатися на технічні особливості програмного забезпечення, як на підставу для недотримання вимог закону. Якщо постанова формується за допомогою електронної системи, це не скасовує вимог статей 245, 251, 280, 283 КУпАП щодо всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи та належного викладення встановлених обставин у постанові. Окремої оцінки потребують доводи відповідача щодо, нібито, подання позивачем заяви через електронний кабінет у додатку «Резерв+». Відповідач стверджує, що така заява підтверджує визнання позивачем правопорушення та згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Позивач заперечує, що сам факт посилання відповідача на, нібито, подану заяву є достатнім доказом правомірності постанови. Відповідач не надав суду належним чином засвідченої копії такої заяви, не надав технічних даних щодо її формування, підписання та подання, не надав доказів, які б підтверджували зміст цієї заяви, спосіб ідентифікації особи, дату та час її подання, а також те, що позивач усвідомлював конкретний зміст правопорушення, яке йому інкримінувалося. Крім того, навіть за умови існування заяви, передбаченої статтею 279-9 КУпАП, така заява не звільняє керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки від обов`язку перевірити викладені у ній фактичні дані та з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 КУпАП установити наявність події і складу адміністративного правопорушення. Відповідач у відзиві фактично ототожнює подання заяви із доведеністю вини позивача. Такий підхід є неправильним, оскільки адміністративна відповідальність можлива лише за наявності протиправної, винної дії чи бездіяльності, передбаченої законом. Вина особи не може презюмуватися лише з огляду на існування електронного запису або технічної дії в електронному кабінеті. Відповідач також не довів, що позивач отримував направлення на проходження повторної військово-лікарської комісії, що йому було визначено конкретний порядок проходження такого медичного огляду, що він був повідомлений про необхідність вчинення конкретних дій, а також що він мав реальну можливість виконати інкримінований йому обов`язок. Відсутні також докази того, що позивач умисно ухилився від проходження ВЛК або відмовився від її проходження. У відзиві використано формулювання «не пройшов/відмовився від проходження ВЛК», однак таке формулювання є неконкретним, оскільки не проходження та відмова від проходження ВЛК є різними за своїм фактичним змістом обставинами. Відповідач повинен був чітко встановити, яка саме дія або бездіяльність інкримінується позивачу, коли вона мала місце та якими доказами це підтверджується. З урахуванням викладеного, доводи відзиву не спростовують аргументів позовної заяви, не підтверджують наявності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення та не доводять правомірності постанови № R524167 від 10 травня 2026 року.
01 червня 2026 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Ковалівського Б.В. про витребування доказів, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 надати суду належним чином засвідчену копію справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
02 червня 2026 року від представника відповідача на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла заява про виконання ухвали суду від 01 червня 2026 року до якої долучено заяву ОСОБА_1 від 07.05.2026, відомості з системи Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та копію постанови № R524167 від 10.05.2026.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Ковалівський Б.В., будучи присутнім у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи. У відзиві на позовну заяву представник відповідача В.П. Тимофій просила розглядати справу без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заслухавши представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом установлено, що 10 травня 2026 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , винесено постанову № R524167 по справі про адміністративне правопорушення, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн за наступних обставин. За результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/сл та поліцейських на соціальний захист»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась, зокрема указами № 272/2024 від 06.05.2024, № 470/2024 від 23.07.2024, востаннє на 90 діб Указом Президента України від 27 квітня 2026 року № 342/2026, затвердженого Законом № 4857-IX від 28.04.2026.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє особливий період.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Так, ст. 210-1 КУпАП визначає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до вказаної статті порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період і тягне накладення штрафу у розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма КУпАП є бланкетною. Тому, для того щоб настала відповідальність за нею, необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення закону про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вони порушують, а також чи винувата особа у їх вчиненні.
Лише підтвердження усіх зазначених вище обставин може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП).
У п. 12 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою КМУ №154 від 23.02.2022 (далі – Положення), зазначені повноваження керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, серед яких, зокрема, розгляд справ про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладення адміністративних стягнень.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (п. 7 Положення).
Згідно з п. 1 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
У п. 9 Положення визначені завдання покладені на територіальні центр комплектування та соціальної підтримки.
Отже законодавець не розділяє територіальні центри комплектування та соціальної підтримки під час здійснення ними повноважень визначених у п. 9 Положення тих які мають статус юридичної особи і на тих, які цього статусу не мають, право керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 235 КУпАП, прямо передбачено п. 12 Положення.
А тому притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП входить до повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідно і особи, яка тимчасово виконує його обов`язки. 
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
Відповідно до п. 68, п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження. Резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.
Особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.
Відповідно до п. 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.04.2024 року за № 3621-IX, установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
04 травня 2024 року набрав чинності Закон України від 21.03.2024 року № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Цим документом з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час». Ним же було передбачено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до набрання чинності цим Законом, протягом 9 місяців з дня набрання ним чинності підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.
Водночас, до пункту 2 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» Законом України № 4235-ІХ від 12.02.2025 року було внесено зміни і викладено положення у наступній редакції:
«2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України-до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Системний аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що обов`язок з проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби покладається на громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності вказаним вище Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю). Вказані громадяни зобов`язані до 05 червня 2025 року самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, представник відповідача на виконання ухвали суду від 01.06.2026 до матеріалів адміністративної справи долучив заяву ОСОБА_1 від 07.05.2026, відомості з системи Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та копію постанови № R524167 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 10 травня 2026 року. 
Згідно заяви ОСОБА_4 , підписаної шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису 09:35:36 07.05.2026, адресованої начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , такий повідомив, що ним допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме, не пройшов (відмовився проходити) ВЛК, чим порушив вимоги зазначеного законодавства. Факт вчинення ним адміністративного правопорушення визнає та надає згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Підписанням цієї заяви підтверджує, що він ознайомлений зі ст. 65 Конституції України та попереджений керівником ТЦК та СП про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 336, 337 Кримінального кодексу України. 
Згідно з відомостями ЄДРПВР встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/сл та поліцейських на соціальний захист»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП,за що на нього складено постанову R524167 від 10.05.2026 і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.
Так, згідно оскаржуваної постанови № R524167 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 10 травня 2026 року, така винесена т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за наступних обставин. За результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/сл та поліцейських на соціальний захист»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Разом з тим, з матеріалів адміністративної справи не встановлено та відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 було визнано обмежено придатним до військової служби, а відтак, на нього поширювався обов`язок проходити ВЛК відповідно до вимог п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», як це зазначено в оскаржуваній постанові.
Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 3 ст. 286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідач не подав до суду належних доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 , порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що при винесенні оскаржуваної постанови вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому постанову по справі про адміністративне правопорушення № R524167 від 10 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП слід скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Стосовно поданої позивачем заяви від 07.05.2026, у якій він зазначив, що ним допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме, не пройшов (відмовився проходити) ВЛК, чим порушив вимоги зазначеного законодавства. Факт вчинення ним адміністративного правопорушення визнає та надає згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Підписанням цієї заяви підтверджує, що він ознайомлений зі ст. 65 Конституції України та попереджений керівником ТЦК та СП про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 336, 337 Кримінального кодексу України, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 279-9 КУпАП у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Тобто аналізуючи вищезазначену статтю, суд зазначає, що така передбачає розгляд справи ТЦК без особи (заочно) з автоматичним винесенням штрафу.
Водночас, суд звертає увагу, що заява про визнання провини не є беззаперечним доказом правопорушення, оскільки в адміністративних справах щодо рішень суб`єктів владних повноважень (ТЦК) обов`язок доказування правомірності покладено на відповідача.
У заяві не конкретизовано чи мав позивач статус особи, визнаної обмежено придатною до військової служби у зв`язку з чим в нього виник обов`язок пройти повторний медичний огляд до 05 червня 2025 року.
Навіть, якщо особа написала пояснення або заяву, це не звільняє відповідвча від обов`язку надати докази вчинення порушення.
У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.
Керуючись ст.ст.9, 241-246, 286 КАС України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимогиОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, – задовольнити.
Постанову № R524167 про адміністративне правопорушення від 10 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 – скасувати, а провадження у справі закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1  за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 . 

Суддя:	  	І.  І.  Тхорик