ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6396/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" (36019, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Колективна, будинок 10; ідентифікаційний номер 21870998) 
до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Союз-Дніпро" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Словацького Юліуша, будинок 14; ідентифікаційний номер 35341947) 
про стягнення матеріальної шкоди за договором доручення №Д0017732 від 01.06.2021 у загальному розмірі 159 674,00 грн 

ВСТАНОВИВ:
І. СУТЬ СПОРУ
1. Стислий виклад позиції позивача
Позивач зазначає, що між сторонами укладено договір доручення (агентський договір), за умовами якого відповідач, як агент, зобов`язувався укладати договори страхування та перераховувати позивачу страхові премії, отримані від страхувальників, у встановлений договором строк.
Позивач вважає, що відповідач, отримавши страхові платежі від страхувальників, не виконав обов`язку з їх перерахування, чим порушив умови договору та завдав позивачу матеріальної шкоди, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 159 674,00 грн.

2. Стислий виклад заперечень відповідача
Відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає, що позивач не довів належними і допустимими доказами факту отримання відповідачем грошових коштів від страхувальників, а також факту їх неперерахування позивачу.
Зокрема, відповідач указує, що: акти приймання-передачі бланків страхових полісів підтверджують лише передачу бланків, але не підтверджують отримання відповідачем страхових платежів; реєстр неоплачених полісів є одностороннім документом позивача, не підписаним відповідачем, і не може свідчити про наявність заборгованості; надані звіти та акти не містять підтвердження факту несплати або прострочення перерахування страхових премій.
Крім того, відповідач посилається на наявність підписаних між сторонами актів (зокрема за травень 2024 року), у яких зазначено, що сторони не мають взаємних претензій, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність будь-якої заборгованості на відповідну дату.
Відповідач також зазначає, що позивач фактично намагається стягнути суму, яка не підтверджена первинними фінансовими документами (платіжними дорученнями, банківськими виписками, касовими документами, актами звірки розрахунків), а отже, позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання
12.11.2025 до господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" надійшла позовна заява до Товариства з додатковою відповідальністю "Союз-Дніпро" про стягнення шкоди за договором доручення №Д0017732 від 01.06.2021 у загальному розмірі 159 674,00 грн, відповідно до якої позивач просить суд:
- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Союз-Дніпро" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" матеріальну шкоду в розмірі 159 674,00 грн та 3 028,00 грн судових витрат, що пов`язані з оплатою судового збору.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2025 справу №904/6396/25 передано на розгляд судді Івановій Т.В.
17.11.2025 ухвалою господарського суду позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" до Товариства з додатковою відповідальністю "Союз-Дніпро" про стягнення шкоди за договором доручення №Д0017732 від 01.06.2021 у загальному розмірі 159 674,00 грн залишено без руху.
21.11.2025 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №51340/25 від 21.11.2025) про усунення недоліків.
25.11.2025 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано сторонам вжити можливих заходів до врегулювання спору мирним шляхом.
05.12.2025 від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив (вх. суду №53891/25 від 05.12.2025) на позовну заяву.
17.12.2025 від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь (вх. суду №55520/25 від 17.12.2025) на відзив на позовну заяву.
19.12.2025 від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення (вх. суду №55987/25 від 19.12.2025) на відповідь на відзив. 
22.12.2025 ухвалою господарського суду витребувано у позивача в строк до 09.01.2026 оригінал договору доручення №Д0017732 від 01.06.2021 про надання страхових агентських послуг (агентський договір), а також наявні до нього додатки та додаткові угоди - відповідно до частини 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України. 
23.12.2025 ухвалою господарського суду залишено без руху позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" до Товариства з додатковою відповідальністю "Союз-Дніпро" про стягнення матеріальної шкоди за договором доручення №Д0017732 від 01.06.2021 у загальному розмірі 159 674,00 грн. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 5-ть днів з дня вручення даної ухвали суду, а саме: надати суду належним чином засвідчену копію вимоги щодо погашення заборгованості №115 від 29.09.2025 з додатками.
26.12.2025 до господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №56820/25 від 26.12.2025) про усунення недоліків з додатками.
26.12.2025 ухвалою господарського суду продовжено розгляд справи №904/6396/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у ній матеріалами.
07.01.2026 до господарського суду від представника позивача за допомогою засобів поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали суду від 22.12.2025, супровідним листом (вх. суду №650/26 від 07.01.2026 ) надійшли оригінали витребуваних судом документів.
13.01.2026 до господарського суду від представника позивача до господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду №1474/26 від 13.01.2026) про долучення доказів до матеріалів справи.
Щодо строку розгляду справи суд зауважує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.
Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2,4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить стаття 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 12 січня 2026 року №40/2026, затвердженим Законом України від 14.01.2026 №4757-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.
Справа №904/6396/25 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.
Відтак, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, судом здійснено розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши статті 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 3 Конституції України та статті 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, враховуючи обставини справи та введення воєнного стану в Україні, суд застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів частини 4 статті 240 ГПК України.

ІІІ. Фактичні обставини справи
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір доручення (агентський договір) №Д0017732 від 01.06.2021, за умовами якого відповідач зобов`язувався надавати страхові агентські послуги, зокрема укладати договори страхування від імені та в інтересах позивача, а також перераховувати позивачу страхові премії, отримані від страхувальників, у строки, визначені договором.
Як зазначено в позовній заяві, відповідач, укладаючи договори страхування та отримуючи страхові платежі від страхувальників, не виконав обов`язку з перерахування частини страхових премій, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 159 674,00 грн, яку позивач визначає як матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань, у зв`язку з чим останній звернувся до господарського суду з вимогою про її стягнення.
Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:
(1) Факт укладення між сторонами договору доручення №Д0017732 від 01.06.2021 про надання страхових агентських послуг (агентський договір) та зміст його умов.
(2) Факт укладення відповідачем договорів страхування зі страхувальниками та отримання відповідачем страхових платежів за такими договорами.
(3) Факт неперерахування або несвоєчасного перерахування відповідачем страхових премій позивачу та розмір такої неперерахованої суми.

1. Укладення між сторонами договору доручення №Д0017732 від 01.06.2021 про надання страхових агентських послуг (агентський договір) та його умови.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2021 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра", як довірителем, та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Союз-Дніпро" (назву якого у подальшому змінено на Товариство з додатковою відповідальністю "Союз-Дніпро"), як повіреним, укладено договір доручення №Д0017732 про надання страхових агентських послуг (далі - агентський договір; а.с. 20-21, том 1), відповідно до умов пункту 1.1 якого повірений діє в якості страхового агента від імені та за дорученням довірителя і зобов`язується виконувати частину страхової діяльності довірителя, пов`язану з укладенням договорів страхування, в межах повноважень, визначених цим договором, а довіритель зобов`язується створювати необхідні умови для роботи повіреного, передбачені цим договором, та сплачувати йому грошову винагороду на визначених цим договором умовах.
Повірений за цим договором має право реалізовувати страхові продукти довірителя, вказані в додатку №1 до цього договору, за видами страхування, на які довіритель має відповідну ліцензію (пункт 1.2. агентського договору).
Так, додатком 1 до агентського договору, в редакції додаткової угоди №2 від 29.12.2023 (а.с. 160, том 1), визначено перелік страхових продуктів довірителя, що реалізуються повіреним, згідно якого: назва продукту або виду страхування: ОСАГО; погоджений розмір агентської винагороди повіреного: 16%.
Згідно із положеннями пункту 1.3. агентського договору договір укладено відповідно до Закону України "Про страхування", Постанови Кабінету Міністрів України №1523 від 18.12.1996 "Про порядок провадження діяльності страховими посередниками", інших актів чинного законодавства України.
За умовами пункту 2.1 агентського договору повірений, зокрема, зобов`язується:
- здійснювати діяльність, що є предметом цього договору, сумлінно, з дотриманням вимог законодавства та інтересів довірителя;
- оформлювати договори страхування відповідно до інструкцій довірителя та вимог чинного законодавства;
- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1523 від 18.12.1996 "Про порядок провадження діяльності страховими посередниками" в разі отримання від страхувальників страхових премій за укладеними договорами страхування протягом 2 робочих днів перераховувати їх на розрахунковий рахунок довірителя, зазначений в цьому договорі, а також оформити договір страхування не пізніше 1 робочого дня з дати отримання страхової премії;
- відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1523 від 18.12.1996 "Про порядок провадження діяльності страховими посередниками" щодекадно подавати Довірителю відомості про укладені договори страхування та розміри отриманих страхових премій, а також інші визначені цим договором звіти про свою діяльність в строки та за формою, що передбачені цим договором і додатками до нього;
- виконувати інші функції з посередницької діяльності у сфері страхування, що є предметом цього договору.
Відповідно до підпункту 3.1.4. довіритель зобов`язується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1523 від 18.12.1996 "Про порядок провадження діяльності страховими посередниками" призупинити дію договору щонайменше на три місяці у разі несвоєчасного перерахування повіреним страхових платежів або порушення ним терміну оформлення договорів страхування без поважних причин.
Умовами пункту 4.1. агентського договору передбачено, що страхові платежі за договорами страхування, укладеними за посередництва повіреного, можуть оплачуватись:
- безпосередньо на розрахунковий рахунок довірителя, реквізити якого повірений повідомляє страхувальнику (підпункт 4.1.1. агентського договору);
- повіреним на рахунок довірителя у разі отримання коштів від страхувальників - в такому разі повірений зобов`язаний перерахувати ці кошти на рахунок довірителя протягом двох робочих днів після їх отримання, а також оформити договір страхування/страховий поліс не пізніше одного робочого дня з моменту отримання страхового платежу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1523 від 18.12.1996 "Про порядок провадження діяльності страховими посередниками" (підпункт 4.1.2. агентського договору).
Згідно із пунктом 4.2 агентського договору за здійснення діяльності, що є предметом цього договору, повірений має право на грошову винагороду. Агентська винагорода за укладеними договорами страхування розраховується, виходячи з вартості фактично укладених повіреним договорів страхування за відповідний звітний період, погоджених сторонами тарифів за укладеними договорами страхування, а також нормативних та інших обмежень стосовно розміру винагороди повіреного - та фіксується сторонами у акті наданих послуг за відповідний звітний період (місяць), форма якого наведена в додатку №4 до цього договору, що складається на підставі зведеного звіту (додаток №3).
Пунктом 4.3 агентського договору передбачено, що перерахунок грошової винагороди повіреному здійснюється протягом 10 днів з дати підписання сторонами акту наданих послуг за відповідний звітний період.
У разі, якщо протягом відповідних звітних періодів страхові поліси, договори страхування не укладались, страхові платежі (премії) не надходили, то повірений має право не подавати звіти за відповідні періоди. Акт складається лише в разі, якщо протягом звітного періоду мало місце хоча б одна операція з виконання функцій, передбачених пунктом 1.1. цього договору (пункт 4.4 агентського договору).
За умовами пункту 5.1. агентського договору, договір набирає чинності з дати його підписання та діє безстроково.
Договір може бути розірвано за згодою сторін шляхом укладення в письмовій формі додаткової угоди або з ініціативи будь-якої зі сторін. Сторона, яка бажає достроково розірвати договір, в письмовій формі повідомляє про це іншу сторону не пізніше, як за місяць до дати розірвання договору (пункт 5.2. агентського договору).
У разі дострокового розірвання договору повірений повертає довірителю передані йому документи та бланки суворої звітності, грошові кошти, отримані за укладеними договорами страхування/страховими полісами, а у випадку завдання матеріальних збитків довірителю відшкодовує їх у повному обсязі (пункт 5.3. агентського договору).
У разі порушення повіреним будь-якого із пунктів договору, довіритель має право в односторонньому порядку призупинити дію договору, письмово повідомивши повіреного, до з`ясування причин порушення умов договору (пункт 5.4. агентського договору).
Довіритель має право в односторонньому порядку розірвати договір у разі виявлення фактів порушень повіреним умов договору/неналежного виконання повіреним (його працівниками) обов`язків щодо здійснення ідентифікації та верифікації клієнтів (представників клієнтів) довірителя, а також у разі встановлення довірителем фактів подання агентом недостовірної або неповної інформації під час здійснення аналізу надійності повіреного (пункт 5.5. агентського договору).
Відповідно до пункту 6.1. агентського договору сторони несуть відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань і наданих гарантій, що передбачені цим договором, відповідно до чинного законодавства України.
Умовами пункту 6.2. агентського договору сторони визначили, що в будь-якому випадку, відповідальність довірителя за договором не може бути збільшена внаслідок будь-яких помилок повіреного при укладенні договорів страхування.
У разі завдання збитків довірителю внаслідок неправильного оформлення або втрати Повіреним полісів, такі збитки відшкодовуються повіреним (пункт 6.3. агентського договору).
За порушення строків надання довірителю інформації за укладеними договорами страхування (зобов`язань щодо направлення інформації для завантаження до бази даних довірителя не пізніше наступного робочого дня з дати укладення договору страхування та/або передачі оригіналу договору страхування не пізніше 10 днів з дати його укладення) повірений на вимогу довірителя зобов`язаний сплатити на користь довірителя штраф у розмірі 10% від суми страхового платежу за відповідним договором, полісом.
Пунктом 6.5. агентського договору передбачено, що у разі втрати повіреним оригіналу договору страхування повірений на вимогу довірителя зобов`язаний сплатити на користь довірителя штраф у розмірі 10% від суми страхового платежу за відповідним договором за умови надання завіреної повіреним копії договору страхування, страхового полісу. У разі ненадання копій зазначених документів штраф складатиме 50% від страхового платежу за договором страхування. У разі втрати нереалізованого бланку страхового полісу (що є бланком суворої звітності) штраф становить розмір базового страхового платежу, визначеного чинним законодавством України, на дату втрати страхового полісу.
За умовами пункту 6.6 агентського договору, якщо повіреним буде невірно визначено страховий тариф, дійсну ринкову вартість об`єкта, що підлягає страхуванню тощо, коли відповідна інформація не підтверджена уповноваженим представником довірителя в електронній таблиці коригування та якщо це може вплинути на розмір страхової премії - на повіреного покладається обов`язок на вимогу довірителя компенсувати недоотриману довірителем страхову премію за відповідним договором страхування, страховим полісом.
У разі коли за укладеним повіреним договором страхування, страховим полісом, що набув чинності, стався страховий випадок і при цьому у довірителя відсутня інформація про укладення такого договору страхування, страхового полісу (відповідна інформація не передана повіреним довірителю у визначені цим договором спосіб та строки), то страхове відшкодування, що підлягає виплаті за таким договором страхування, страховим полісом, на вимогу довірителя компенсується повіреним у повному обсязі (пункту 6.7 агентського договору).
Відповідно до пункту 6.8 агентського договору у разі внесення змін до шаблонів договорів страхування повіреним чи використання повіреним не чинної (не останньої) редакції шаблонів договорів страхування, про зміни в яких повірений був повідомлений довірителем. Повірений зобов`язаний на вимогу довірителя компенсувати усі витрати, які додатково має понести довіритель за умовами укладеного із страхувальником договору страхування (в порівнянні із умовами наданого довірителем шаблону договору).
Застосування штрафних санкцій здійснюється шляхом виставлення письмової вимоги стороні, що порушила умови цього договору, в якій зазначається характер порушення, розмір штрафних санкцій та посилання на відповідні положення договору, якими передбачені відповідні санкції. Така вимога має бути оплачена стороною, що допустила порушення, протягом 10 днів з дня отримання відповідної вимоги.
Згідно із пунктом 8.4 агентського договору з дати підписання цього договору достроково припиняються всі раніше укладені між сторонами договори щодо того ж предмета договору. Сторони погодили, що цей договір, таким чином, одночасно має наслідки додаткового договору про дострокове припинення дії попередньо укладених сторонами договорів (попередніх редакцій договорів).
Крім того між сторонами укладено додаткову угоду №1 від 26.10.2023 до агентського договору (а.с. 177-179, том 3), якою сторони у зв`язку зі зміною найменування повіреного перший абзац преамбули договору виклали в наступній редакції: "Товариство з додатковою відповідальністю "Союз-Дніпро", (далі - повірений), в особі Генерального Директора Зінгер Анатолія Михайловича, який діє на підставі статуту, з одного боку, та". У зв`язку зі зміною юридичного найменування повіреного в новій редакції було також викладено реквізити сторін.
З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2023 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до агентського договору (а.с. 160, том 1), якою сторони узгодили перелік страхових продуктів довірителя, що реалізуються повіреним, в наступній редакції: назва продукту або виду страхування: ОСАГО; погоджений розмір агентської винагороди повіреного: 16%.
Також між сторонами було укладено додаткову угоду №2 від 22.04.2024 до агентського договору (а.с. 180-182, том 3), якою сторони погодили внести зміни в додаток №1 до договору доручення за №Д0017732 надання страхових агентських послуг (агентський договір) від 01.06.2021 та викласти його в редакції додатку №1 до цієї угоди.
Між тим сторонами було укладено додаткову угоду №3 від 23.04.2024 до агентського договору (а.с. 183-185, том 3), якою у зв`язку зі зміною банківських реквізитів довірителя розділ "Реквізити сторін" викладено в новій редакції.
Судом встановлено, що у вказаному агентському договорі та додаткових угодах до нього сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного агентського договору чи визнання його неукладеним в певній частині, а також визнання недійсним додаткових угод до договору доручення чи визнання неукладеними вказаних додаткових угод до договору доручення в певній частині. Також відсутні докази про розірвання такого договору та додаткових угод до нього.

2. Укладення відповідачем договорів страхування зі страхувальниками та отримання відповідачем страхових платежів за такими договорами.
З матеріалів справи вбачається, що в межах виконання умов агентського договору №Д0017732 від 01.06.2021 відповідач здійснював діяльність із оформлення договорів страхування від імені та в інтересах позивача.
На підтвердження факту укладення таких договорів страхування позивачем надано копії страхових полісів, звіти агента, а також відомості з інформаційних баз, які містять дані про укладені договори страхування та їх дію в спірний період.
Разом із тим, як убачається з поданих доказів, зазначені документи підтверджують факт оформлення договорів страхування, однак не містять належного та достатнього підтвердження факту отримання відповідачем страхових платежів від страхувальників за кожним із таких договорів.
Умовами агентського договору передбачено, що страхові премії можуть сплачуватися як безпосередньо на рахунок довірителя, так і через повіреного, із покладенням на останнього обов`язку перерахувати отримані кошти довірителю у визначений строк. Отже, для встановлення факту порушення відповідачем грошового зобов`язання необхідним є документальне підтвердження саме отримання відповідачем грошових коштів від страхувальників.
Разом із тим у матеріалах справи відсутні належні первинні фінансові документи, які б підтверджували отримання відповідачем страхових платежів за конкретними договорами страхування, зокрема прибуткові касові ордери, квитанції, платіжні документи, банківські виписки або акти звірки розрахунків між сторонами.
За таких обставин сам по собі факт укладення договорів страхування та наявність оформлених страхових полісів не є достатнім доказом отримання відповідачем страхових платежів, а отже, не може свідчити про наявність у відповідача обов`язку з перерахування відповідних сум позивачу без належного підтвердження руху грошових коштів.

3. Неперерахування або несвоєчасного перерахування відповідачем страхових премій позивачу та розмір такої неперерахованої суми.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач, отримавши від страхувальників страхові платежі за укладеними договорами страхування, не перерахував частину таких коштів на рахунок позивача у строки, визначені агентським договором, унаслідок чого, на думку позивача, утворилася заборгованість у розмірі 159 674,00 грн.
На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на реєстр неоплачених полісів, звіти агента та інші облікові документи.
Разом із тим, як вказано вище та як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем докази не містять належного підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів від страхувальників, а також не підтверджують рух таких коштів між сторонами у спірний період.
Зокрема, у матеріалах справи відсутні: первинні фінансові документи, що підтверджують отримання відповідачем страхових платежів (прибуткові касові ордери, квитанції, фіскальні чеки, платіжні доручення, банківські виписки з рахунків відповідача); документи, що підтверджують неперерахування таких коштів позивачу (банківські виписки з рахунків позивача, акти звірки розрахунків між сторонами, бухгалтерські довідки, підписані обома сторонами); деталізований та документально підтверджений розрахунок заборгованості із зазначенням конкретних договорів страхування, сум страхових премій та дат виникнення прострочення.

ІV. МОТИВИ СУДУ
1. Норми права, які застосував суд.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Страхування, згідно з приписами статті 1 Закону України "Про страхування", який регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про страхування", страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти.
Страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.
Відповідно до частини 1 статті 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Згідно із частиною 1 статті 1004 Цивільного кодексу України, повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.
Відповідно до частини 3 статті 1006 Цивільного кодексу повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Відповідно до частини 1 статті 297 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок.
Частинами першою та другою статті 301 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до агентського договору комерційний агент одержує агентську винагороду за посередницькі операції, що здійснені ним в інтересах суб`єкта, якого він представляє, у розмірі, передбаченому договором.
Агентська винагорода виплачується комерційному агенту після оплати третьою особою за угодою, укладеною з його посередництвом, якщо інше не передбачено договором сторін.
Також частинами 1,2 статті 301 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що комерційний агент несе відповідальність у повному обсязі за шкоду, заподіяну суб`єкту, якого він представляє, внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків, якщо інше не передбачено агентським договором.
Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття та порядок відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Так, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін
17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та доводів позовної заяви, підставою заявлених вимог є твердження позивача про те, що відповідач, діючи як страховий агент, отримав від страхувальників страхові платежі за укладеними договорами страхування, однак у встановлений договором строк не перерахував частину таких коштів довірителю, унаслідок чого утворилася сума 159 674,00 грн, яку позивач кваліфікує як матеріальну шкоду.
Разом із тим суд звертає увагу на умови агентського договору, згідно з якими страхові платежі за договорами страхування, укладеними за посередництва повіреного, можуть сплачуватися як безпосередньо на рахунок довірителя, так і через повіреного (у разі отримання коштів від страхувальників), із покладенням на останнього обов`язку перерахувати такі кошти на рахунок довірителя протягом двох робочих днів після їх отримання.
За такої конструкції договірних відносин для встановлення факту порушення відповідачем грошового зобов`язання необхідним є документальне підтвердження саме того, що страхові премії за конкретними договорами були сплачені страхувальниками не безпосередньо довірителю, а отримані відповідачем як агентом, та що такі суми не були перераховані позивачу у визначені договором строки.
На підтвердження своїх вимог позивачем подано, зокрема, документи щодо агентської діяльності, акти наданих послуг, копії страхових полісів, звіти агента, реєстр (перелік) неоплачених полісів, а також відомості з інформаційних баз про укладені договори страхування.
Суд також враховує, що рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/2247/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2025, встановлено факт реального здійснення сторонами агентських страхових правовідносин за договором доручення №Д0017732 від 01.06.2021, які реалізуються шляхом укладення договорів страхування, подання агентської звітності та здійснення розрахунків між сторонами. Зазначене судове рішення не встановлює обставин щодо руху грошових коштів за спірний у цій справі період, однак підтверджує реальний, а не формальний характер виконання агентського договору між сторонами.
Господарський суд зазначає, що документи, які підтверджують оформлення договорів страхування (полісів), звітність агента та відомості з інформаційних баз, самі по собі підтверджують факт здійснення відповідачем агентських дій та оформлення договорів страхування, однак не є беззаперечним підтвердженням факту отримання відповідачем страхових премій. Наявність укладеного (чинного) договору страхування не дає можливості встановити, хто саме прийняв оплату (довіритель чи агент), у якій формі здійснено оплату (готівка, безготівковий розрахунок), а також дату отримання коштів, від якої обчислюється строк їх перерахування. Отже, вказані документи характеризують переважно юридичний факт укладення договорів страхування, але не підтверджують рух грошових коштів у спірному обсязі.
Крім того, поданий позивачем реєстр (перелік) неоплачених полісів (а.с. 35– 37, том 1) є по суті одностороннім розрахунком позивача. Такий документ, за відсутності його підписання відповідачем та первинних фінансових документів, не може сам по собі вважатися належним і достатнім доказом наявності заборгованості, оскільки відображає лише позицію позивача щодо обліку відповідних сум та не підтверджує факту їх отримання відповідачем і неперерахування довірителю.
Також слід зазначити, що акти наданих послуг та звітні документи, якими сторони фіксують результати агентської діяльності за звітний період і визначають агентську винагороду, підтверджують факт надання агентських послуг та погодження сторонами розміру агентської винагороди (у разі їх підписання). Однак такі акти за своєю правовою та економічною природою спрямовані на врегулювання питання винагороди агента й обсягу наданих послуг, а не є доказом того, що конкретні страхові премії у заявленій сумі були отримані агентом і залишилися у нього без перерахування довірителю. Наявність у матеріалах справи підписаних сторонами актів, у яких зазначено про відсутність взаємних претензій, додатково потребує від позивача належного пояснення та доказового підтвердження того, що заявлена до стягнення сума є саме неперерахованими страховими преміями.
Стосовно посилань позивача на те, що подані звіти доводять факт укладення договорів страхування та відсутність оплати страхових премій на користь позивача, суд зазначає, що подані звіти агента підтверджують здійснення агентської діяльності та факт укладення договорів страхування у відповідному періоді, однак не є належними та допустимими доказами отримання відповідачем страхових премій від страхувальників або їх неперерахування позивачу. Відсутність у звітах відомостей про перерахування коштів не свідчить про їх несплату, оскільки такі документи не відображають рух грошових коштів та не підтверджують спосіб здійснення оплати страхових премій.
Стосовно наданих позивачем результатів перевірки на офіційному веб-сайті Моторно (транспортного) страхового бюро України щодо чинності полісів внутрішнього страхування (а.с. 30– 34, том 1), суд зазначає, що така інформація підтверджує факт реєстрації відповідних страхових полісів у централізованій базі даних та їх чинність на певну дату, однак не містить відомостей про порядок і спосіб сплати страхових премій, не підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів від страхувальників та не свідчить про їх неперерахування позивачу.
Також суд зазначає, що протягом розгляду справи позивач не звертався з клопотаннями про витребування доказів, зокрема інформації та документів щодо руху грошових коштів за спірними договорами страхування, які могли б підтвердити отримання відповідачем страхових премій та їх неперерахування позивачу. Водночас відповідно до принципів змагальності та диспозитивності господарського процесу суд не наділений повноваженнями самостійно збирати докази на підтвердження або спростування позицій сторін, а оцінює виключно ті докази, які подані учасниками справи в установленому законом порядку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що подані позивачем докази в сукупності підтверджують здійснення відповідачем агентської діяльності з оформлення договорів страхування, однак не підтверджують належним і допустимим чином ані отримання відповідачем страхових платежів у заявленому розмірі, ані їх неперерахування або несвоєчасного перерахування позивачу, ані розмір спірної суми 159 674,00 грн, як неперерахованих страхових премій, ані розмір заподіяної відповідачем позивачу шкоди.
Окремо суд зазначає, що позивач вимагав стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 159 674,00 грн., однак будь яких доказів завдання матеріальної шкоди суду не надав.
Враховуючи викладене, а також те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд доходить висновку про недоведеність обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку із чим заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

V. Висновки Суду
Суди зобов`язані належно мотивувати свої рішення для забезпечення права сторін на справедливий судовий розгляд та здійснення суспільного контролю за правосуддям. При цьому суд не зобов`язаний надавати відповідь на кожен довід сторін, якщо у рішенні наведено мотиви, достатні для розуміння підстав його ухвалення з урахуванням обставин конкретної справи.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме: факт отримання відповідачем страхових премій від страхувальників у заявленому позивачем розмірі; факт неперерахування або несвоєчасного перерахування таких коштів позивачу; розмір заборгованості, заявлений до стягнення, факт завдання матеріальної шкоди.
Надані позивачем акти, звіти та реєстри підтверджують здійснення відповідачем агентської діяльності та оформлення договорів страхування, однак не є належними доказами руху грошових коштів та не підтверджують наявності у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем у заявленому розмірі.
За таких обставин, у зв`язку з відсутністю належного доказового підтвердження порушення права, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

VІ. Судові витрати
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.05.2026

Суддя Т.В. Іванова