Справа № 204/3203/26
Провадження № 2/204/3027/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
09 червня 2026 року Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Чапали Г.В. ,
за участю секретаря судового засідання Азаряна Б.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Ольгинської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , про визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:
До Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана в його інтересах представником – адвокатом Ціпан Олександром Петровичем до Ольгинської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок.
Позов мотивовано тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності, яке видане Благодатненською селищною радою 28 березня 2002 року, належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Відповідно до чинного на той час порядку була проведена реєстрація вказаного будинку в бюро технічної інвентаризації у м. Волноваха. Вказаний житловий будинок має загальну площу 44,2 кв.м, житлову площу 31,3 кв.м., а до його складу входять: веранда, ганок, літня кухня, погріб з шийкою, вбиральня, паркан, колонка. Житловий будинок розміщений на земельній ділянці площею 0,089 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить на праві приватної власності позивачу. Після початку повномасштабного вторгнення позивач був вимушений покинути свій будинок та виїхати на безпечну територію. Позивач повідомив, що оригінал свідоцтва про право власності був ним втрачений. 
06 серпня 2024 року з метою реєстрації права власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Рокитнівської селищної ради Рівненської області. 12 серпня 2024 року державний реєстратор прийняв рішення про зупинення розгляду заяви в зв`язку з відсутністю відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01.01.2013 року. Оскільки БТІ м. Волновахи не здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України, вказана обставина позбавляє можливості здійснити запит щодо підтвердження інформації про реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок. У зв`язку з цим 03 жовтня 2024 року державний реєстратор прийняв рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій. Відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про житловий будинок порушує право позивача розпоряджатися своїм майном, а також право на отримання від держави компенсації за пошкоджене житло. З огляду на вказане, позивач для захисту своїх прав змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності. 
Ухвалою суду від 08 квітня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено справу до розгляду.
Ухвалою суду від 11 травня 2026 року було залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дружину позивача – ОСОБА_2 , оскільки майно, яке є предметом позову було набуте позивачем у період перебування у шлюбі. 
Представник позивача – адвокат Ціпан О.П. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У попередніх судових засіданнях підтримував заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача – Ольгинської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області, Єфіменко А.С. у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення був повідомлений належним чином. За допомогою системи «Електронний суд» направив відзив, у якому зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Розгляд даної справи просив проводити без участі представника відповідача.
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що викладені в позові обставини дійсно мали місце, а тому останньою визнаються в повному обсязі. Одночасно просила проводити розгляд справи за її відсутності. 
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Судом встановлено, що згідно наданої позивачем копії свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 28 березня 2002 року Благодатненською селищною радою, власником житлового будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 10). 
Окрім того, як слідує з реєстраційної картки на документі про право приватної власності, вказаний будинок відповідно до чинного на той час порядку, був зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_1 в бюро технічної інвентаризації м. Волновахи, запис в реєстровій книзі під реєстровим № 548, від 28.03.2002 року про що є відмітка на звороті копії свідоцтва про право власності на жилий будинок (а.с. 10 на звороті).
12 серпня 2024 року державний реєстратор прийняв рішення про зупинення розгляду заяви у зв`язку з відсутністю відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01.01.2013 року. Оскільки БТІ м. Волновахи не здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України. Було надано строк на усунення обставин, що стали підставою для прийняття цього рішення (а.с.15).
Рішенням державного реєстратора Рокитнівської селищної ради Рівненської області, Наталії Ціпан від 03 жовтня 2024 року позивачу було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що після закінчення встановленого строку не були усунуті обставини, які стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви (а.с.16).
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1812.2019 року у справі №522/1029/18 (провадження №14-270цс19) вказано, що відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Відповідно до положень ч. 3 та ч. 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (з подальшими змінами та доповненнями) - речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого, зокрема, майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Зокрема, згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно термінів, наведених в п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (з урахуванням подальших змін та доповнень) передбачено, що у разі коли документ, який посвідчує набуття права власності або інших речових прав, похідних від права власності, реєстрацію яких було проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, втрачено, пошкоджено чи зіпсовано, державна реєстрація такого права власності або іншого речового права, похідного від права власності, може бути проведена за бажанням заявника на підставі відомостей Державного земельного кадастру чи відповідно на підставі відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на підставі відомостей таких носіїв інформації.
Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності або інших речових прав, похідних від права власності, на підставі відповідних документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на таких носіях інформації, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.
Згідно копії паспорту громадянина України на ім`я позивача вбачається, що останній з 11.10.2002 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7). Вказані обставини підтверджуються також відомостями про взяття позивача на облік в якості внутрішньо переміщеної особи (а.с. 9), копією Державного акту на право приватної власності на землю, щодо земельної ділянки площею 0,089 га, розташованої на території АДРЕСА_1 , виданого позивачу з метою обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 17 на звороті). 
Суд враховує, що реєстрація позивача за адресою місцезнаходження нерухомого майна - АДРЕСА_1 , наявність у нього копій правовстановлюючого документу (свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок), поетажного плану, звідного акту вартості будівель/споруд та експлікації до плану, Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, в достатній мірі підтверджують набуття позивачем у встановленому законом порядку права власності на зазначене вище нерухоме майно.
Аналіз змісту ст. 392 ЦК України свідчить, що вона містить дві самостійні підстави, за яких власник може майна може пред`явити позов про визнання його права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, враховуючи, що згідно доводів позовної заяви та пояснень представника позивача під час розгляду справи, позивачем втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житло від 21 березня 2002 року внаслідок переміщення з тимчасово окупованої території, зважаючи на перебування нерухомого майна та органів, що видавали правовстановлюючий документ, реєстрували право власності, на тимчасово окупованій території у с. Благодатне, що перешкоджає можливості отримати дублікат таких документів; враховуючи, що нормами діючого законодавства передбачено можливість відчуження нерухомого майна власником за умови пред`явлення оригіналу виконавчого документу, суд вважає, що права позивача на володіння та розпорядження належним йому нерухомим майном підлягають захисту в порядку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 392 ЦК України.
Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Ольгинської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.06.2026.

Суддя