Справа №443/669/26
Провадження №2/443/686/26

РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)

06 липня 2026 року         місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Павліва А.І., 
секретар судового засідання Стасів С.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про конфіскацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення, 

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.
Позивач Перший заступник керівника Стрийської окружної прокуратури подав до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (відповідачі), в якій просить:
конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області земельну ділянку з кадастровим номером 4621510100:01:002:0030 площею 0,0541 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер відомостей про речове право 10244064 та 10244029, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 670450646215, яка перебуває у спільній частковій власності у розмірі частки у кожного – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 );
судові витрати покласти на відповідачів солідарно та стягнути в користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910031, UA138201720343140001000000774 у ДКСУ у м. Києві, (79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19) 3 328 грн сплаченого судового збору.
В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.01.2026 № 4615869038 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будучи громадянами російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.07.2015, зареєстрованих в реєстрі за № 542 та № 541, виданого приватним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області, набули право спільної часткової власності у розмірі частки кожному з них на земельну ділянку з цільовим призначенням «для індивідуального садівництва» з кадастровим номером 4621510100:01:002:0030 площею 0,0541 га, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 01.07.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право спільної часткової власності у розмірі за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 4621510100:01:002:0030 площею 0,0541 га (номер відомостей про речове право № 10244064 та № 10244029, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 670450646215). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при реєстрації 01.07.2015 права спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4621510100:01:002:0030 були іноземцями, а саме громадянами російської федерації. Як вбачається з листа Головного управління Державної міграційної служби України в Львівській області № 4601.8.1-2987/46.2-26 від 27.02.2026, громадяни російської федерації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідками на тимчасове/постійне проживання, паспортами громадянина України, паспортами громадянина України для виїзду за кордон не документувалися. Відомості щодо громадянства України відсутні. Зареєстрованими, знятими з реєстраційного обліку не значаться. Таким чином, зазначена земельна ділянка сільськогосподарського призначення перебуває у спільній частковій власності у розмірі частки у кожного – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є іноземцями. Разом з тим, Стрийською окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та підтримання позовних вимог.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у судове засідання не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності не подали, правом на подання відзиву не скористалися.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.
Позивачем подано клопотання про незаперечення проти відкладення підготовчого засідання у зв`язку з неявкою відповідачів (а.с.68), клопотання про призначення справи до судового розгляду (а.с.80), клопотання про незаперечення проти відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою відповідачів (а.с.91), клопотання про розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та підтримання позовних вимог (а.с.102).

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 03.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.53-54).
Ухвалою підготовчого засідання від 04.05.2026 відкладено підготовче засідання (а.с.69).
Ухвалою підготовчого засідання від 26.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.81). 
Ухвалою судового засідання від 11.06.2026 відкладено розгляд справи (а.с.92).
Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі № 443/669/26 відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.59, 60, 61, 62, 74, 75, 77, 78, 82, 83, 84, 85, 93, 94 95, 96).
Зважаючи на вимоги статті 280 та частини 2 статті 247 ЦПК України, судом 30.06.2026 проведено заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення.

Позиція суду. 
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підстави своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 01.07.2015, зареєстрованих у реєстрі за №№ 541, 542 спадкоємцем майна ОСОБА_3 є її племінники до частки у спадщині кожному ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , громадяни російської федерації, які проживають на території російської федерації. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається, з: земельної ділянки площею 0,0541 гектара, кадастровий номер 4621510100:01:002:0030, призначеної для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17, 19).
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою 26.01.2026 № 461586903, встановлено, що земельна ділянка (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 670450646215) з кадастровим номером 4621510100:01:002:0030 площею 0,0541 (номер відомостей про речове право: 10244064) зареєстрована 01.07.2015 на праві спільної часткової власності розміром частки за ОСОБА_1 , громадянином російської федерації. Земельна ділянка (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 670450646215) з кадастровим номером 4621510100:01:002:0030 площею 0,0541 (номер відомостей про речове право: 10244029) зареєстрована 01.07.2015 на праві спільної часткової власності розміром частки за ОСОБА_2 , громадянкою російської федерації. (а.с.16).
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 23.02.2026, земельна ділянка кадастровий номер 4621510100:01:002:0030 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення з видом цільового призначення – 01.05. Для індивідуального садівництва. Власниками цієї земельної ділянки є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по частці у спільній власності (а.с.29-40).
За змістом листа ЗМУ ДМС від 27.02.2026 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідками на тимчасове/постійне проживання, паспортами громадянина України, паспортами громадянина України для виїзду за кордон не документувалися. Відомості щодо громадянства України відсутні. Зареєстрованими, знятими з реєстраційного обліку не значаться (а.с.44). 

Зміст спірних правовідносин
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з належністю відповідачам, яка є іноземцями, на праві власності землі сільськогосподарського призначення та не відчуження цієї землі протягом року після прийняття її у спадщину. 

Норми права, які застосував суд.
Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).
Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (стаття 41 Конституції України).
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі – ЗК України).
Так, відповідного до приписів частин 1-3 статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно положеннями частин 1 та 2 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).
Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (частина 5 статті 22 ЗК України).
За змістом вимог пункту «в» частини 3, частини 4 статті 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Згідно з положеннями пункту «е» частини 1 статті 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до приписів пункту «в» частини 1 статті 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки.
Нормами частин 1 та 2 статті 145 ЗК України встановлено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Згідно з положеннями частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, положеннями статті 1 Першого протоколу до Європейська конвенція з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня2009 року, Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону – нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду.
Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Згідно з положеннями частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 20 жовтня 2025 року в справі № 559/2900/23 (провадження № 61-12729сво24) зазначила, що землі сільськогосподарського призначення дійсно є особливо цінною категорією, національним багатством і перебувають під особливою охороною закону. Тому вони можуть підлягати конфіскації у визначених законом випадках. У цьому саме проявляється публічний інтерес. Невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений Земельним кодексом України строк є підставою для припинення права власності на земельну ділянку у судовому порядку, а не автоматично. Застосування конфіскації зумовлює настання, зокрема, таких правових наслідків як припинення інших (аніж право власності) цивільних прав. Оскільки конфіскація є примусовою підставою припинення права власності на майно і набуття державою права власності, не залежить від прав попереднього власника, інші права (речові, зобов`язальні) стосовно майна, що конфісковане, повинні припинятися в результаті припинення права власності (пункти 97-99).

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову.
Надавши оцінку аргументам сторони позивача та дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будучи громадянами російської федерації та прийнявши у спадщину землю сільськогосподарського призначення, тим самим ставши їх власниками з 01.07.2015 (часу відкриття спадщини), не виконали обов`язок, покладений на них законом, відчужити її протягом року, з моменту набуття права власності, а тому право власності на спірну земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду, на підставі вимог статті 145 ЗК України.
При цьому, суд зауважує що в даному випадку, наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки останні мали достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужили, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.
Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року.
Враховуючи викладене у сукупності, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити повністю. 
Також, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачів на те, що ухвалене у цій справі рішення є заочним, а відтак може бути переглянуто судом за їхньою заявою, поданою у визначений процесуальним законом строк (протягом тридцяти днів з дня його проголошення).

Розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений судовий збір у сумі 3 228,00 грн підлягає покладенню на відповідачів у повному обсязі. 
На підставі статей 1, 22, 81, 140, 143, 145 Земельного кодексу України та керуючись статтями 10, 13, 19, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ухвалив:

Позов Першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури (місце перебування: Львівська область, Стрийсьий район, м. Стрий, вул. Шевченка, 89) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (місцезнаходження: м. Львів, пр. Чорновола, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39769942) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про конфіскацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення задовольнити повністю.
Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області земельну ділянку площею 0,0541 га з кадастровим номером 4621510100:01:002:0030 з цільовим призначенням – для індивідуального садівництва (номер об`єкта нерухомого майна: 670450646215, номер відомостей про речове право: 10244064, 10244029), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній частковій власності у розмірі частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратури судовий збір у сумі 1 664 (одна тисяча шістсот шістдесят чотири) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської обласної прокуратури судовий збір у сумі 1 664 (одна тисяча шістсот шістдесят чотири) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення – 06 липня 2026 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів