Дата документу 02.07.2026
Справа № 501/4142/24
2/501/600/26 

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

 
02 липня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області в складі:
 
головуючого судді – Пушкарського Д.В.,
 
за участю секретаря судового засідання – Карпової Ю.А.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Чорноморського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №458450-КС-001 від 12.01.2023 про надання кредиту у розмірі 56994,02 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «Бізнес Позика» 12.01.2023 направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №458450-КС-001 про надання кредиту. 12.01.2023 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №458450-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.
12.01.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , в електронній формі, укладений договір про споживчий кредит № 458450-КС-001, підписаний з використанням електронного цифрового підпису з одноразовим ідентифікатором.
За умовами договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 18000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами кредитного договору, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 2 % на день. Знижена процентна ставка складає 1,16 % та є фіксованою. Орієнтована вартість кредиту 37840 грн. Комісія за надання кредиту становить 2700 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 12221,03%
Строк кредитування 16 тижнів, з 12.01.2023 року по 04.05.2023 року (пункти 2.1. 2.11 Договору).
Пунктом 3.2. кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховуються за ставкою вказаною в пункті 2.4. Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня за період фактичного користування Кредитом в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3 договору та Додатку 1.
Пунктом 3.2.3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та того ж дня перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 18000 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 в АТ «Сенс Банк».
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконувала, заборгованість за тілом кредиту та відсотками погасила лише у загальному розмірі 633 грн., у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість у розмірі 56994,02 грн., з яких: 17650 грн. заборгованість за тілом кредиту; 36644,02 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 2700 грн. заборгованість за комісією, яку представник позивача, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 610, 626, 628, 1049, 1050 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», просив суд стягнути з відповідача на користь позивача.
Позивач ТОВ «Бізнес Позика» та його представник про час та місце судового розгляду повідомлені в установленому законом порядку, у позові та запереченнях на відзив просили розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку, надала відзив на позов в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає. 
Відзив мотивує тим, що не укладала договір у письмовій формі з відповідними умовами які їй були зрозумілі та нею погоджені.
Зазначає, що розмір заборгованості за нарахованими відсотками значно перевищує розмір боргу за тілом кредиту, процентна ставка визначена позивачем у договорі не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Вважає, що розрахунок заборгованості не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік».
Звертає увагу суду на те, що у період дії воєнного стану вимоги ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються.
Наголошує на тому, що позивачем не вжито заходів досудового врегулювання спору.
Суд, вивчивши письмові докази долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
12.01.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №458450-КС-001 про надання кредиту. 
Того ж дня ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №458450-КС-001 1 про надання кредиту на умовах, визначених офертою (а.с. 43-56).
12.01.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит №458450-КС-001, підписаний з використанням електронного цифрового підпису з одноразовим ідентифікатором.
П. 2.2 договору визначено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 18000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами кредитного договору, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 2 % на день. Знижена процентна ставка складає 1,16 % та є фіксованою. Орієнтована вартість кредиту 37840 грн. Комісія за надання кредиту становить 2700 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 12221,03% (п.2.4, 2.5, 2.8 договору).
Строк кредитування 16 тижнів, з 12.01.2023 року по 04.05.2023 року (пункти 2.1. 2.11 Договору).
Пунктом 3.2. кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховуються за ставкою вказаною в пункті 2.4. Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня за період фактичного користування Кредитом в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3 договору та Додатку 1.
Пунктом 3.2.3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та того ж дня перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 18000 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 в АТ «Сенс Банк», що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 13.09.2024 року та випискою з банківського рахунку в АТ «Сенс Банк» (а.с.65, 115)
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 погасила заборгованість за тілом кредиту та відсотками у загальному розмірі 633 грн. 
З цього ж розрахунку встановлено, що заборгованість відповідача станом на 14.09.2024 року складає: 56994,02 грн., з яких: 17650 грн. заборгованість за тілом кредиту; 36644,02 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 2700 грн. заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.19-28)
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, то суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Факт укладання договору відповідач не визнає з підстав відсутності саме письмової форми із погодженими відповідачем умовами. 
Такі доводи відповідача є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 за допомогою разового електронного ідентифікатора уклала кредитний договір в електронній формі, отримала його електронний примірник на адресу електронної пошти вказаної нею в пропозиції про прийняття умов договору та в самому кредитному договорі (а.с.34-63), а отже укладений між нею та ТОВ «Бізнес Позика» електронний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, про що суд вже звертав увагу вище.
Уклавши кредитний договір в електронній формі, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання виконувати його умови. В свою чергу позивач на виконання зобов`язань за договором, перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 18000 грн., які відповідач отримала на її банківську картку № НОМЕР_1 в АТ «Сенс Банк», що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 13.09.2024 року та випискою з банківського рахунку в АТ «Сенс Банк» від 02.04.2025 року.
Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач не користувалася кредитом, навпаки ОСОБА_1 користувалась кредитним лімітом та здійснювала часткове погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками у розмірі 633 грн.
ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих підтверджень, які б спростовували цей факт. 
У встановленому законом порядку вказаний кредитний договір не визнаний недійсними.
Щодо посилань відповідача у відзиві про те, що відсутні первинні бухгалтерські документи про зарахування їй грошових коштів позивачем, то суд зазначає наступне.
За положеннями статті 46 Закону України «Про платіжні послуги» порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією.
У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг утримувача має право: - зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного утримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; - не уточнювати номер рахунку та/або код утримувача. У такому разі надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.
Зважаючи на наведені норми Закону «Про платіжні послуги» у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.
При цьому, згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому згідно п. 3 вказаного Положення клієнтські рахунки - рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.
З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності доказів укладення спірного договору і перерахування грошових коштів відповідачу, а також твердження про невідповідність розрахунку заборгованості вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік», оскільки як вже акцентувалось вище, 12.01.2023 року ОСОБА_1 на її банківську картку № НОМЕР_1 в АТ «Сенс Банк» отримала кредитні кошти у розмірі 18000 грн. та користувалась ними, що доводиться довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 13.09.2024 року та випискою з банківського рахунку в АТ «Сенс Банк» від 02.04.2025 року.
Наведені у відзиві заперечення фактично зводяться до власного тлумачення відповідачем норм матеріального права та не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідач не надала жодних документів, у тому числі виписки з власного банківського рахунку чи інших доказів, які б спростовували факт зарахування кредитних коштів та їх використання.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання кредиту №458450-КС-001 від 12.01.2023 за тілом кредиту у розмірі 17650 грн.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» у цій частині є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що відповідають вимогам закону, заперечення ж ОСОБА_1 , такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.
З приводу нарахування процентів суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України може застосовуватися лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Матеріалами справи встановлено, що кредитний договір №458450-КС-001, укладений між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 містить наступні умови.
Так, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 2 % на день. Знижена процентна ставка складає 1,16 % та є фіксованою. Орієнтована вартість кредиту 37840 грн. Комісія за надання кредиту становить 2700 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 12221,03%
Строк кредитування 16 тижнів, з 12.01.2023 року по 04.05.2023 року (пункти 2.1. 2.11 Договору).
Пунктом 3.2. кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховуються за ставкою вказаною в пункті 2.4. Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня за період фактичного користування Кредитом в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3 договору та Додатку 1.
Пунктом 3.2.3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
Перевіряючи доводи позивача та відповідача у цій частині, суд дійшов висновків, що розмір процентів, які просить стягнути позивач з відповідача, не є співмірним тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами.
Так, у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі №679/1103/23, зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9.04.1985 №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 7.10.2020 у справі №132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
З огляду на зазначене, те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за кредитним договором № 458450-КС-001 від 12.01.2023 року по процентам у розмірі 36644,02 грн. не є співрозмірною сумі кредиту за договором в розмірі 18000 грн., є непропорційно великою сумою відсотків, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру заборгованості по тілу кредиту, тобто до 17650 грн.
За таких обставин заперечення відповідача ОСОБА_1 є такими, що заслуговують на увагу, а позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення процентів такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 17650 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 простроченої комісії за надання кредиту, то суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Відповідно до частин 1-2, 5, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.
Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, умови договору про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які позивач ТОВ «Бізнес позика» здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними.
Таким чином, встановлена комісія за надання кредиту згідно умов кредитного договору № 458450-КС-001 від 12.01.2023 року у розмірі 2700 грн. невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок, та є нікчемною.
За таких обставин у задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» у цій частині слід відмовити повністю.
Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що до спірних правовідносин у період дії воєнного стану не підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України, про невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, а також про передчасність та необґрунтованість позову є безпідставними, оскільки предметом цього спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, а не інфляційних втрат чи трьох відсотків річних, передбачених статтею 625 ЦК України.
При цьому діючим ЦПК України та умовами спірного договору не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання спору як передумови звернення до суду, а надані позивачем належні та допустимі докази підтверджують факт укладення кредитного договору, надання відповідачу кредитних коштів, їх часткового погашення та наявність заборгованості, що виключає висновок про передчасність чи необґрунтованість заявлених позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1500 грн. (2422,40 грн. х 35300 грн. / 56994,02 грн.).
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (ЄДРПОУ 41084239) заборгованість за договором №458450-КС-001 про надання кредиту від 12.01.2023 в розмірі 35300,00 грн., з яких: 17650 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17650 грн. - заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (ЄДРПОУ 41084239) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1500,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя