Справа № 307/2236/26
Провадження № 2-а/307/40/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Ком`яті Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тячівського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області,Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Тячівського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області,Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В позовній заяві зазначила, що постановою поліцейського Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Терпака Василя Васильовича серії ЕНА № 7234803 від 21 травня 2026 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 5 ст. 121 КУпАП за те, що 21 травня 2026 року, о 16.45 годин, в с. Грушово по вул. Центральній, вона керувала транспортним засобом марки «Mitsubishi Colt», державний номерний знак НОМЕР_1 , не була пристебнута ременем безпеки, чим порушила вимоги п.2.3«в» Правил дорожнього руху. Вважає, що постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності є незаконною та вказує, що вона рухалася на транспортному засобі української реєстрації в м. Тячів, наближаючись до стаціонарно облаштованого контрольного поста, який розташований між населеним пунктами с. Нижня Апша та с. Грушово Тячівського району Закарпатської області, де в межах своїх повноважень здійснюють діяльність представники державної прикордонної служби України. Її зупинили представники поліції та винесли постанову про порушення Правил дорожнього руху за не пристебнутий пасок безпеки, вказавши в постанові, що її було зупинено в с. Грушово на вул. Центральній. З вказаною постановою вона не погоджується та вважає її такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що місце вчиненого правопорушення вказаного працівником поліції в постанові не відповідає реальному місцю зупинки. Її було зупинено за межами населеного пункту. Крім цього, на її непогодження з правопорушенням, винесенням постанови на прохання скласти протокол про адміністративне правопорушення відповів відмовою та не надав можливості написати письмові пояснення, а також не пред`явив докази вчиненого нею правопорушення, посилаючись на те, що йде запис і він не має такої можливості. 
Просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7234803 від 21 травня 2026 року, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача Головного управління національної поліції в Закарпатській області Чубелка О.Ю. зазначила, що відповідно до наданої інформації з інформаційної підсистеми «Адмінпрактика» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», штраф за постановою серії ЕНА №7234803 в розмірі 510 гривень було сплачено в повному розмірі у сумі 510 гривень, отже, позивачка погодилась з даним правопорушенням та сплатила штраф, який було винесено на неї за вчинення адміністративного правопорушення передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП. Незгода позивачки з притягненням її до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови та звільнення її від адміністративної відповідальності. Просить суд у задоволенні позову відмовити. 
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просила їх задовольнити. 
Представники відповідачів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлявся, а тому суд в порядку ст.205 ч.1 КАС України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режиміскладеної поліцейським Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Терпак В.В. серії ЕНА №7234803 від 21 травня 2026 року позивач ОСОБА_1 притягнута до відповідальності за ч.5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.
За змістом оскаржуваної постанови водій ОСОБА_1 , 21 травня 2026 року, о 16 год. 45 хв., по вулиці Центральній в с. Грушево, Тячівського району, керувала транспортним засобом марки «Мітсубісі Кольт», державний номерний знак НОМЕР_1 , з не пристебнутим ременем безпеки, чим порушила п.2.3«в» Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306.
У пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п.2.3«в» Правил дорожнього руху, який згідно оскаржуваної постанови поліцейського порушила позивач ОСОБА_1 , передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Таким чином, суд звертає увагу, що зазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
У справі "Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться.
При цьому суд зазначає, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі №357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18). 
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 5 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
Як вбачається з матеріалів справи та постанови №7234803 серії ЕНА від 21 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 , жодних пояснень свідків та доказів здійснення фото чи відео фіксації, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху, крім викладених поліцейським обставин, в постанові не міститься.
Суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем при винесені оскаржуваної постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, при цьому позивач вчинення правопорушення заперечує.
Оскаржувана постанова містить відомості про те, що було вчинено адміністративне правопорушення позивачем ОСОБА_1 , однак не містить посилань на будь-які докази фото чи відео фіксації, пояснення свідків, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху, за що була б передбачена відповідальність.
При цьому, у відзиві на позовну заяву, відповідач не надав жодних доказів на спростування вказаної позиції позивача.
При цьому, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. 
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
А тому, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови поліцейського Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Терпак Василя Васильовича від 21 травня 2026 року серії ЕНА за №7234803 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень на ОСОБА_2 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст. 121 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь  ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665 гривень 60 копійок.
Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 79, 121, 134, 139, 205, 229, 242, 243, 246, 286 КАС України, ст. ст. 7, 121, 222, 245, 247. 251, 252, 255, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,  

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 21 травня 2026 року за №7234803 серії ЕНА, винесену поліцейським Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Терпак Василем Васильовичем, якою  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень, а провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь  ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня проголошення (складення) рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_1 .
Відповідач – Тячівський районний відділ поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області,адреса: м. Тячів, вул. Нересенська, 1, Закарпатської області.
Відповідач – Головне Управління національної поліції в Закарпатській області, адреса: м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, Закарпатської області, код ЄДРПОУ – 40108913.

Головуючий В.І. Бобрушко