ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 травня 2026 року
м. Київ
справа № 201/11217/23
провадження № 61-6326св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкодиза касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Підлужний Василь Михайлович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року, ухвалену колегією у складі суддів Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову вказував, що він є лікарем та з 2011 року до часу звернення з позовом працює на посаді керівника (генерального директора) Комунального підприємства (далі - КП) «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня 
ім. І. І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради», є заслуженим лікарем України та доктором медичних наук. 
Він є відомою особою у місті Дніпрі та в України і має відповідну ділову репутацію порядного керівника важливого для держави закладу охорони здоров`я. 
ОСОБА_2 на власній сторінці у соціальній мережі «Facebook» поширив висловлювання, які є образливими, недостовірними та такими, що порушують право позивача на повагу до честі і гідності, а також завдають шкоди його діловій репутації.
Позивач посилається на публікації, викладені відповідачем у соціальній мережі «Facebook» 21 червня 2023 року, 28 червня 2023 року та 29 червня 2023 року, які на час пред`явлення позову не видалені.
Висловлювання відповідача щодо позивача про те, що він «захопив у заручники цілу лікарню», «створив тоталітарну секту», «цей нарцис-психопат», «настільки тупий», «мерзото», «мерзенний божок» носять явно образливий характер та ображають честь і гідність позивача.
29 червня 2023 року ОСОБА_2 у вказаний спосіб поширив інформацію про те, що ОСОБА_1 «витратив мінімум 5 000 доларів США для того, щоб замовити купу помийних сайтів, які сьогодні видали на всю Україну напрочуд схожі «новини», написані під копірку». Зазначену інформацію позивач вважає недостовірною та такою, що завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації.
За таких обставин просив:
Визнати поширені ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 висловлювання у соціальній мережі «Facebook» образливими та такими, що принижують честь та гідність, і завдають шкоди діловій репутації позивача, а саме:
- частину тексту у дописі ОСОБА_2 , поширеному 28 червня 2023 року на його персональній сторінці: «...пан ОСОБА_3 захопив у заручники цілу лікарню, а навколо себе створив тоталітарну секту (при цьому аж ніяк не безсрібників)... І те що цей нарцис-психопат..»;
- частину коментаря ОСОБА_2 під дописом, розміщеним 28 червня 2023 року на персональній сторінці відповідача: « ОСОБА_4 настільки тупий, що не розуміє, як його ботоферму бачать всі містяни»;
- частину коментаря під дописом ОСОБА_1 , розміщеним 21 червня 2023 року на персональній сторінці позивача: « ОСОБА_3 Ну , ок, котику, тримай м`яча:)) 
Я пережив з десяток прокурорів, три губернатора та безліч інших діячів, мерзото…».
Визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність і завдає шкоди діловій репутації ОСОБА_1 , інформацію, поширену ОСОБА_2 у власному дописі, розміщеному 29 червня 2023 року на його персональній сторінці «Facebook», а саме «Ні, ні, я не про ОСОБА_6 , який витратив мінімум 
5 000 доларів для того, щоб замовити купу помийних сайтів, які сьогодні видали на всю Україну напрочуд схожі «новини», написані під копірку.».
Зобов`язати ОСОБА_2 протягом 10 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію 
про ОСОБА_1 шляхом розміщення на персональній сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook» тексту спростування наступного змісту: «Мною, ОСОБА_2 , у соціальній мережі «Facebook» 29 червня 2023 року була поширена недостовірна інформація про те, що ОСОБА_7 витратив мінімум 5 000 доларів для того, щоб замовити купу помийних сайтів, які сьогодні видали на всю Україну напрочуд схожі «новини», написані під копірку».
Стягнути з відповідача 1 грн у відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 9 січня 2024 року, ухваленим у складі судді Федоріщева С. С. , позов задоволено частково.
Визнано поширені ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 висловлювання у соціальній мережі «Facebook» образливими та такими, що принижують честь та гідність, і завдають шкоди діловій репутації позивача, а саме:
- частину тексту у дописі ОСОБА_2 , поширеному 28 червня 2023 року на його персональній сторінці: «...пан ОСОБА_3 захопив у заручники цілу лікарню, а навколо себе створив тоталітарну секту (при цьому аж ніяк не безсрібників)... І те що цей нарцис-психопат..»;
- частину коментаря ОСОБА_2 під дописом, розміщеним 28 червня 2023 року на персональній сторінці відповідача: « ОСОБА_4 настільки тупий, що не розуміє, як його ботоферму бачать всі містяни»;
- частину коментаря під дописом ОСОБА_1 , розміщеним 21 червня 2023 року на персональній сторінці позивача: « ОСОБА_3 Ну , ок, котику, тримай м`яча:)) Я пережив з десяток прокурорів, три губернатора та безліч інших діячів, мерзото…».
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 грн у відшкодування моральної шкоди та 2147,20 грн у відшкодування судового збору.
Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання образливими висловів відповідача, які містять фрази «нарцис-психопат», «створив тоталітарну секту», «настільки тупий», звернення до позивача «мерзото», тому дописи, в яких містяться зазначені вислови, є такими, що принижують честь та гідність і завдають шкоди діловій репутації позивача. Визначений позивачем розмір моральної шкоди місцевий суд вважав таким, що відповідає принципам розумності та справедливості.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недостовірною та спростування поширеної відповідачем інформації про те, що «позивач витратив мінімум 5 000 доларів для того, щоб замовити купу помийних сайтів, які сьогодні видали на всю Україну напрочуд схожі «новини», написані від копірку», місцевий суд зазначив, що вжиті відповідачем в оспорюваній публікації висловлювання в формі суб`єктивних висловів та коментарів відносно позивача як публічної особи є оціночними судженнями, тому не підлягають спростуванню.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Костюченко Н. О., задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Підлужний В. М., задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 9 січня 2024 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційний суд керувався тим, що висловлювання відповідача у текстах публікацій, викладених у соціальній мережі «Facebook» 21, 28 та 29 червня 2023 року, є оціночними судженнями, оскільки відображають власні думки відповідача, засновані на його баченні певних подій, особистому сприйнятті діяльності позивача, який є публічною особою, суб`єктивній думці відповідача щодо діяльності позивача і не можуть бути витлумачені як повідомлення конкретних фактів, а відповідність дійсності та правдивість цієї інформації не може бути піддана перевірці.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами, мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У квітні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Підлужний В. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року:
- в частині вирішення позовних вимог про визнання поширених ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 висловлювань у соціальній мережі «Facebook» образливими та такими, що принижують честь та гідність, і завдають шкоди діловій репутації позивача, а саме: частину тексту у дописі ОСОБА_2 , поширеному 28 червня 2023 року на його персональній сторінці: «...пан ОСОБА_3 захопив у заручники цілу лікарню, а навколо себе створив тоталітарну секту (при цьому аж ніяк не безсрібників)... І те що цей нарцис-психопат..»; частину коментаря ОСОБА_2 під дописом, розміщеним 
28 червня 2023 року на персональній сторінці відповідача: « ОСОБА_4 настільки тупий, що не розуміє, як його ботоферму бачать всі містяни»; частину коментаря під дописом ОСОБА_1 , розміщеним 21 червня 2023 року на персональній сторінці позивача: « ОСОБА_3 Ну , ок, котику, тримай м`яча:)) 
Я пережив з десяток прокурорів, три губернатора та безліч інших діячів, мерзото…» 
і залишити в цій частині в силі рішення Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 9 січня 2024 року; 
- в іншій частині справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано неврахуванням апеляційним судом висновків Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» та статті 280 ЦК України, викладених у постановах від 13 березня 
2024 року у справі № 712/10999/22 (провадження № 61-13517св23), від 25 лютого 2020 року у справі № 308/2089/16 (провадження № 61-10739св18), від 30 травня 2018 року у справі № 308/2695/15-ц (провадження № 61-5012св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 728/1144/19 (провадження № 61-10669св20), про існування правових підстав для відшкодування моральної шкоди з огляду на висловлення відповідачем суб`єктивної думки в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача. Зазначає, що 
у справі № 728/1144/19 позивач був публічною особою - заступником голови районної ради.
Також вказує про неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду щодо застосування статті 30 Закону України «Про інформацію», статей 277, 297, 299 ЦК України та статей 12, 81 ЦПК України (в контексті розмежування оспорюваної інформації на оціночне судження та фактичне твердження), 
викладених у постановах від 18 березня 2021 року у справі № 161/4098/18 (провадження № 61-8123св19), від 8 травня 2018 року у справі № 369/1052/16-ц (провадження № 61-13715св18), від 27 травня 2020 року у справі № 216/739/17 (провадження № 61-45463св18), від 14 червня 2023 року у справі № 623/902/21 (провадження № 61-10929св22).
Позиція інших учасників справи
У липні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Костюченко В. М. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про безпідставність доводів касаційної скарги та правильність висновків суду апеляційної інстанцій. Зазначала, що заявник у касаційній скарзі процитував висновки Верховного Суду, проте не зазначив, у чому саме полягає неправильне застосування апеляційним судом норм права без урахування зазначених висновків. Крім того, більшість правовідносин між сторонами у справах, які переглядалися Верховним Судом, і зазначені заявником у касаційній скарзі, не є подібними правовідносинам у даній справі.
Провадження у суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 10 травня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року 
у справі № 712/10999/22 (провадження № 61-13517св23), від 25 лютого 2020 року 
у справі № 308/2089/16 (провадження № 61-10739св18), від 30 травня 2018 року 
у справі № 308/2695/15-ц (провадження № 61-5012св18), від 30 вересня 2020 року 
у справі № 728/1144/19 (провадження № 61-10669св20), від 18 березня 2021 року 
у справі № 161/4098/18 (провадження № 61-8123св19), від 8 травня 2018 року 
у справі № 369/1052/16-ц (провадження № 61-13715св18), від 27 травня 2020 року 
у справі № 216/739/17 (провадження № 61-45463св18), від 14 червня 2023 року 
у справі № 623/902/21 (провадження № 61-10929св22).
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 працює на посаді генерального директора КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня 
ім. І. І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради» та є депутатом Дніпровської міської ради VIII скликання.
25 та 29 червня 2023 року ОСОБА_2 на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» поширив відносно ОСОБА_1 таку інформацію: «...пан ОСОБА_3 захопив у заручники цілу лікарню, а навколо себе створив тоталітарну секту (при цьому аж ніяк не безсрібників)... І те що цей нарцис-психопат..»; « ОСОБА_4 настільки тупий, що не розуміє, як його ботоферму бачать всі містяни»; «Ні, ні, я не про ОСОБА_6 , який витратив мінімум 
5 000 доларів для того, щоб замовити купу помийних сайтів, які сьогодні видали на всю Україну напрочуд схожі «новини», написані під копірку.».
Разом з тим, під дописом ОСОБА_1 , розміщеним 21 червня 2023 року на персональній сторінці позивача, ОСОБА_2 поширив таку інформацію: « ОСОБА_3 Ну , ок, котику, тримай м`яча:)) Я пережив з десяток прокурорів, три губернатора та безліч інших діячів, мерзото…».
З наданих позивачем роздруківок скріншотів суди встановили, що оспорювана інформація викладена на веб-сторінках у мережі Інтернет за такими адресами:
- ІНФОРМАЦІЯ_2;
- ІНФОРМАЦІЯ_3;
- ІНФОРМАЦІЯ_4;
- ІНФОРМАЦІЯ_5;
- ІНФОРМАЦІЯ_6.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд під час ухвалення постанови
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У частині третій статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права та додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї суд дійшов таких висновків.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
За змістом частин першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина третя статті 34 Конституції України).
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації суди повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
У статті 201 ЦК України встановлено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканність ділової репутації.
Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей під час виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абзац третій частини шостої статті 277 ЦК України).
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 
(провадження № 12-110гс19)).
Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання її з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є демонстрація у громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої 
Палати Верховного Суду від 7 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 
(провадження № 12-52гс21 пункт 6.18).
Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Врахуванню підлягає зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Таким чином, необхідно відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образ, однак у цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів із використанням мовностилістичних засобів.
Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року 
у справі № 757/39521/20 (провадження № 61-15064св21).
Отже, за змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує або виконував свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб, проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов`язків (Janowski, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, п. 48, ECHR 2002-11).
Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.
У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872?му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).
У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
Позивач ОСОБА_1 на момент опублікування спірної інформації був публічною особою, депутатом Дніпровської міської ради, тому, відповідно, межа допустимої критики та обсяги поширення інформації щодо нього є значно ширшими, ніж щодо непублічної особи, оскільки його дії становлять підвищений суспільний інтерес.
ОСОБА_1 як публічна особа мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов`язково приємною для позивача, навіть шокуючою; він мав бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для нього.
Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.
Верховний Суд зауважує, що хоча опублікована відповідачем спірна інформація й містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій і не містить ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Lingens v. Austria» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У цій справі ЄСПЛ наголосив, що «свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.».
Суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що оспорювана інформація не містить будь-яких фактичних відомостей чи тверджень, які можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності.
Баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію не було порушено. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції.
Суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши наведені правові норми та усталену практику ЄСПЛ, надавши належну правову оцінку наданим сторонами доказам, із дотриманням норм процесуального права дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що спірна інформація носить характер оціночних суджень, є суб`єктивною думкою відповідача щодо діяльності позивача та не може бути ним спростована.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків, викладених 
у постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/10999/22 (провадження № 61-13517св23), від 25 лютого 2020 року у справі № 308/2089/16 (провадження № 61-10739св18), від 30 травня 2018 року у справі № 308/2695/15-ц (провадження № 61-5012св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 728/1144/19 (провадження № 61-10669св20), від 18 березня 2021 року у справі № 161/4098/18 (провадження № 61-8123св19), від 8 травня 2018 року у справі № 369/1052/16-ц (провадження № 61-13715св18), від 27 травня 2020 року у справі № 216/739/17 (провадження № 61-45463св18), від 14 червня 2023 року у справі № 623/902/21 (провадження № 61-10929св22) є безпідставними, оскільки у вказаних справах встановлені судами фактичні обставини щодо змісту оспорюваної інформації є різними у порівнянні зі змістом інформації у справі, яка переглядається.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Підстав для виходу за межі розгляду справи суд касаційної інстанції не встановив.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.
Касаційний суд не вбачає правових підстав для задоволення викладеного у відзиві на касаційну скаргу клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Костюченко Н. О., про забезпечення розгляду справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки за змістом частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ
Відмовити  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Костюченко Наталія Олександрівна, у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Підлужний Василь Михайлович, залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді 	С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська