Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/318/26 
Номер провадження: 2/511/687/26
29 червня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді Гринчак С. І., 
секретаря судового засідання – Дьяків В.В., 
представника позивача – Білотіл П.П. (дистанційно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Короткий зміст заявлених позовних вимог.
У лютому 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №100035617від 29.09.2023року в загальному розмірі 80560,00грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн.
Позов обгрунтовано наступним.
29.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі – Кредитодавець, Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (надалі – Відповідач) укладено Договір про надання споживчого кредиту №100035617, згідно з умовами якого відповідач отримав 20000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. 
Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів Відповідачем не було внесено.
ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит в сумі визначеної кредитним договором. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору.
Враховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та п. 3.2.6. Кредитного договору №100035617 від 29.09.2023 року, згідно якого Позикодавець має право відступати, передавати будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника.
Таким чином, відповідно до умов кредитного договору, 28.02.2024 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», уклали Договір відступлення права вимог №105-МЛ/Т, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №100035617 від 29.09.2023 року.
Станом на дату подання позову, відповідно Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024 року, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 80560,00 грн., а саме: з яких:
прострочена заборгованість за сумою кредиту становить – 20000,00 грн. 
прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить – 58560,00 грн.
прострочена заборгованість за комісією становить – 2000,00 грн.
Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості Відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме: надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23403128/3349 від 29.12.2025 р.
Таким чином, первинний кредитор ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» відповідно до Договору відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024 року разом з матеріалами кредитної справи і Довідку про ідентифікацію, яка підтверджує, що Відповідач, з яким укладено Кредитний договір №100035617 від 29.09.2023 року ідентифікований. Акцепт договору Відповідачем вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та комісії у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.
Тому просили суд задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивач та витребувано від АТ «ІДЕЯ БАНК» інформацію що містить банківську таємницю (а.с.38-39).
03.03.2026 року на адресу суду надійшла запитувана інформація з АТ «ІДЕЯ БАНК» (а.с.46, 47). 
22.03.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Підодвірного Т.І. надійшли додаткові пояснення по справі, в яких останній просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю (а.с. 49-54)
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.03.2026 року визнано обов`язковою явку представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал»» в судовому засіданні (а.с.62).
20.05.2026 року через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - Гончаренко Ю.А. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.68)
Протокольною ухвалою суду від 20.05.2026 року за клопотанням представника позивача – Гончаренко Ю.А. судове засідання відкладено на іншу дату з наданням часу стороні для ознайомлення зі змістом заперечень відповідача (а.с 78-79)
21.05.2026 року через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - Білотіл П.П. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.80)
22.06.2026 року через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - Білотіл П.П. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.86)
Ухвалою судді від 29.06.2026 року заяву представника позивача задоволено та забезпечено його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.90)
25.06.2026 року через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - Білотіл П.П. подав письмові додаткові пояснення (а.с.91-99)
Позиція учасників справи в судовому засіданні.
В судовому засіданні представник позивача Білотіл П.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення на обґрунтування позовних вимог що відповідають змісту позовної заяви.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Підодвірний Т.І. в судове засідання не прибули, у своїх письмових поясненнях просили суд розглядати справу за відсутності сторони відповідача, враховуючи що останній є діючим військовослужбовцем, а представник виклав свою позицію в письмових поясненнях від 22.03.2026 року.
Протокольною ухвалою від 29.06.2026 року, суд вирішив провести судовий розгляд за даною явкою.
Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Так, судом встановлено, що 29.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі – Товариство) та ОСОБА_1 (надалі – Відповідач) укладено Договір про надання споживчого кредиту №100035617, згідно з умовами якого відповідач отримав 20000.00грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. (а.с.6-11).
Згідно п.п. 1.1. Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі -кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
Відповідно до п.п.1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 20000.00 грн. 
П.п. 1.3. передбачено, що Кредит надається строком на 120 днів з 29.09.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 29.10.2023 року. Поточний період складає 90 днів, що настаєж з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 27.01.2024 року (дата остаточного погашення кредиту). 
Згідно п.п. 1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 27.01.2024.
Судом встановлено, що Відповідачем підписано Анкету-заяву на кредит №100035617 від 29.09.2023 року, Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту. 
Акцепт (Договір) підписаний Позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 769189, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. 
Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів Відповідачем не було внесено. 
Згідно п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 460160*81. 
На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором №100035617 позивачем надано: Платіжне доручення про успішне перерахування коштів за кредитним договором №73451521 від 29.09.2023 року.
Крім того, на запит суду, відповідно до клопотання позивача про витребування доказів, АТ «ІДЕЯ БАНК» 09.03.2026 року повідомило суд, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано платіжну карту № НОМЕР_1 , яка приєднана до рахунку НОМЕР_2 , на яку 29.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 20000,00 грн. (а.с.46, 47) 
Таким чином, встановлено, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору.
Також встановлено, що 28.02.2024 року ТОВ « Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», уклали Договір відступлення права вимог №105-МЛ/Т, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №100035617 від 29.09.2023 року. 
Сума заборгованості Відповідача становить 80560.00 грн., відповідно до Виписки з особового рахунку, з яких:
прострочена заборгованість за сумою кредиту становить – 20000.00 грн. 
прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 58560.00 грн.
прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить 2000.00 грн.
В порядку досудового врегулювання спору, Позивачем надіслано письмову Претензію до Відповідача про погашення кредитної заборгованості вих. № 23403128/3349 від 29.12.2025 р. 
Отже, встановлено, що Відповідачем заборгованість за кредитним договором у встановлений строк погашена не була, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та комісії у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.
Таким чином дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору і позивач доводить, що за даним кредитним договором має місце неналежне виконання зобов`язань боржником.
Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.
За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
За правилом ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до положень частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до положень статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч.1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 вищезазначеного Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Висновки суду за результатами судового розгляду.
Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом відхиляються аргументи Відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, вважає їх безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання, з огляду на таке. 
Щодо правомірності укладення кредитного договору.
Встановлено, що 29.09.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 100035617 на суму 20000,00 грн., зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами загальним строком 120 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку Відповідача. 
ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону Відповідача, який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору № 100035617 від 29.09.2023 року, що зафіксовано в ІТС товариства. 
Кредитний договір № 100035617 від 29.09.2023 року є укладеним в електронній формі.
Згідно п. 6.5 кредитного договору № 100035617 від 29.09.2023 року, сторони погодили, що цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Кредитний договір укладений з додержанням вимог закону в тому числі в частині письмової форми.
Як слідує з Довідки про надсилання одноразового ідентифікатора одноразовий ідентифікатор 769189 для підписання Кредитного договору був надісланий ОСОБА_1 на вказаний ним у Анкеті-заяві номер телефону НОМЕР_3 . (а.с.14) 
Тобто, Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір № 100035617 від 29.09.2023 року.
Зазначений документ є офіційним підтвердженням від первинного кредитора — ТОВ "Мілоан" — того, що фізична особа, ОСОБА_1 , був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) Товариства шляхом введення одноразового ідентифікатора, який було направлено на номер телефону, вказаний відповідачем у власноруч заповненій Анкеті-заяві на отримання кредиту.
Таким чином, надана довідка свідчить не лише про технічний факт надсилання коду, але й про завершення процедури ідентифікації відповідача в електронній системі кредитора відповідно до умов укладення договору споживчого кредитування. 
Це, у свою чергу, підтверджує належне волевиявлення сторін та вказує на укладення кредитного договору в порядку, визначеному чинним законодавством України. 
Відповідач передбачав всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору. 
Згідно зі змістом Правил надання фінансових кредитів ТОВ "Мілоан", приймаючи пропозицію про укладання кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується із усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та цих правил, як є невід`ємної його частини тощо. 
Тобто, підписання Відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору.
Варто зауважити, що Кредитний договір № 100035617 від 29.09.2023 року був укладений Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в свою чергу ТОВ «Мілоан» підписали даний договір за допомогою КЕП. 
КЕП і використання одноразового ідентифікатора є електронними підписами в розумінні Закону України «Про електронну комерцію», тому в даному випадку не порушено вимог щодо підписання Кредитного договору № 103313974 від 29.10.2022 року. 
Окрім того, дата і час підписання договору одноразовим ідентифікатором Відповідачем та КЕП Директора ТОВ «Мілоан» зазначається на першій сторінці Кредитного договору № 100035617 від 29.09.2023 року. 
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. 
Отже, Відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
В свою чергу Відповідач, який заперечує факт укладення Кредитного договору з метою уникнення виконання зобов`язання та сплати заборгованості, не наводить жодних фактичних доказів на підтвердження своїх аргументів, а лише вказує на недоведеність зі сторони Позивача факт укладення договору.
Щодо доказів видачі грошових коштів та отримання їх Відповідачем, суд зазначає таке.
Відповідно до умов укладеного кредитного договору №100035617, відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 20 000 грн. 
На підтвердження надання відповідачу кредиту позивач подав копію платіжного доручення №73451521 від 29.09.2023 року, з якого слідує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 на Кредит рахунок № 460160*81, кредитні кошти в сумі 20 000 грн. 00 коп., у дорученні вказано номер транзакції, сума транзакції, дата проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де зокрема сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладеного договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної в п. 2.1 Договору. 
Згідно ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» встановлює, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України.
Правова позиція щодо застосування ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, закріплена в рамках даного позову, закріплена в постанові ВГСУ від 28.09.2011 р. у справі №10/52д, постанові ВГСУ від 27.10.2011 р. у справі №5015/1965/11, ухвалі ВССУ від 15.06.2011 р. у справі №6-4882св11. 
Відповідачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодного належного та допустимого доказу на спростування факту отримання кредиту, зокрема виписки за картковим рахунком, або доказів того, що платіжна картка № НОМЕР_4 йому не належить. 
Водночас долучене до матеріалів справи платіжне доручення (а.с.15 – зв.бік) є належним, достовірним та достатнім доказом перерахування Відповідачу коштів у розмірі 20 000,00 грн, що свідчить про повне виконання первісним кредитором зобов`язань, передбачених ст. 1054 ЦК України.
Крім того, факт зарахування кредитних коштів у розмірі 20000 грн. на картковий рахунок Відповідача, повністю підтверджується інформацією отриманою судом від АТ «ІДЕЯ БАНК» (а.с 46, 47)
Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з п. 3.2.6. Кредитного договору №100035617 від 29.09.2023 року — Позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. 
Тому, 28.02.2024 року між ТОВ «Мілоан» та Позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28 лютого 2024 року.
Відповідно до умов даного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до Відповідача за кредитним договором. 
Варто зазначити, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором №100035617 від 29.09.2023 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28 лютого 2024 року. 
Згідно п. 3.1 (d) Договору відступлення права вимоги вся інформація, яка міститься у реєстрі боржників (додаток №1 до договору відступлення права вимоги) добросовісно передана Кредитором Новому Кредиторові та є повною достовірною, правдивою і співпадає з відомостями, які містяться у Документації і у Договорі та його додатках. 
З витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог №105-МЛ/Т від 28 лютого 2024 року вбачається, що ТзОВ «Мілоан» передало, а ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором №100035617 від 29.09.2023 року. 
Відповідно до ч. 2. ст. 95 ЦПК України «Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього». 
Витяг із реєстру — це письмовий документ, що видається реєстратором і підтверджує запис у реєстрі.
Таким чином, ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги по кредитному договору №100035617 від 29.09.2023 року. 
Представником Відповідача не надано доказів того, що ОСОБА_1 було погашено заборгованість на користь ТОВ «Мілоан» (Первісному Кредитору), також дана інформація відсутня і від ТОВ «Мілоан». 
Таким чином, Відповідач не виконав обов`язку з погашення заборгованості за Кредитним договором №100035617 від 29.09.2023 року ні на користь Первісного кредитора (ТОВ «Мілоан») ні Новому Кредитору (ТОВ «ФК «Кредит капітал»).
Щодо правомірності розрахунку заборгованості наданого Позивачем.
У відповідності до ст. ст. 526,527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і установлений строк відповідно до умов договору та закону. 
Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредиторові надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. 
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Сума заборгованості Відповідача становить 80560 грн., відповідно до Виписки з особового рахунка. З них:
1. прострочена заборгованість за сумою кредиту становить – 20000 грн.
2. прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить – 58560 грн.
3. прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить – 2000 грн.
Позивач стверджує, що нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до нижчезазначених пунктів Кредитного договору № 100035617 від 29.09.2023 р., а саме:
1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 20000.00 гривень. 
1.3. Кредит надається загальним строком на 120 днів з 29.09.2023 р. (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. 
1.3.1. Пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 29.10.2023 р. (рекомендована дата платежу).
1.3.2. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 27.01.2024 р. (дата остаточного погашення заборгованості).
1.4. Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 29.10.2023р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 27.01.2024р. (останнього дня строку кредитування).
1.5. Загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 9500.00 грн. в грошовому виразі та 11215.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 63500.00 грн. в грошовому виразі та 7624.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 29500.00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 83500.00 гривень. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п. 1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.
1.5.1. Комісія за надання кредиту: 2000.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
1.5.2. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 7500.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. 
1.5.3. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 54000.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Таким чином, розмір заборгованості складається з:
1. Комісія за надання кредиту, що становить 10,00% від тіла кредиту, (п. 1.5.1 Кредитного договору). Відповідно: 10,00% від 20000,00 грн = 2000,00 грн – комісія за надання кредиту 
2. Пільговий період складає 30 днів за який щодня нараховується процент 1,25% від тіла кредиту (п. 1.3.1. та п. 1.5.2. кредитного договору). Відповідно: 1,25% від 20000,00 грн = 250,00 грн 250,00 грн * 30 днів = 7500,00 грн – нараховано процентів за пільговий період. 
3. Поточний період який триває 90 днів, за який щодня нараховується процент 3,00% від тіла кредиту (п. 1.3.2. та п. 1.5.3. кредитного договору). Відповідно: 3,00% від 20000,00 грн = 600,00 грн 600,00 грн * 69 (до 06.01.2024) днів = 41400,00 грн – нараховано відсотків протягом поточного періоду.
24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 р. № 3498-IX. 
Цим Законом було внесено суттєві зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (далі — Закон), зокрема в частині обмеження максимального розміру денної відсоткової ставки за споживчими кредитами. 
Відповідно до пункту 24 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (з урахуванням змін, внесених Законом № 3498-IX), законодавець встановив перехідний період для поступового зниження максимального розміру денної відсоткової ставки, а саме: Протягом перших 100 днів з дня набрання чинності Законом (з 24.12.2023 року) максимальна денна відсоткова ставка не могла перевищувати 2,5 відсотка; Протягом наступних 100 днів (після закінчення першого етапу) — не більше 1,5 відсотка.
Зважаючи на вищевикладені імперативні вимоги чинного законодавства, Первинний кредитор — ТОВ «Мілоан» — діяв у повній відповідності до норм права. Після 06.01.2024 року (тобто в межах першого 100-денного перехідного періоду) ТОВ «Мілоан» правомірно знизило денну відсоткову ставку з первісної стадії у 3,00% до рівня 2,3%, що повністю відповідає встановленому державою ліміту (не більше 2,5%).
4. Продовження поточного періоду який триває 90 днів, за який щодня нараховується процент 2,30% від тіла кредиту (п. 1.3.2. та п. 1.5.3. кредитного договору). Відповідно: 2,30% від 20000,00 грн = 460,00 грн 460,00 грн * 21 (до 27.01.2024) днів = 9660,00 грн – нараховано відсотків протягом поточного періоду.
Таким чином загальний розмір заборгованості складає: 20000,00 (тіло кредиту) + 2000,00 (комісія за надання кредиту) + 7500,00 (відсотки за користування кредитним кошами протягом пільгового періоду) + 41400,00 (відсотки за користування кредитними коштами протягом поточного періоду) + 9660,00 (відсотки за користування кредитними коштами протягом поточного періоду після внесених змін) = 80560,00 грн - загальна сума заборгованості за Договором про споживчий кредит № 100035617 від 29.09.2023 р.
Суд виснує, що дані умови чітко прописані у кредитному договорі № 100035617 від 29.09.2023 року, що є підтвердженням того, що позичальник надає свою згоду на укладення кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною договору.
При цьому сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 100035617 від 29.09.2023 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги 105-МЛ/Т від 28.02.2024 року. Тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд вважає, що надані позивачем суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання Кредитного договору між сторонами, та для обґрунтування розміру заборгованості Відповідача, вказаної у позовній заяві. Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач ОСОБА_1 розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів.
Щодо статусу та пільги військовослужбовця.
У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Зазначена норма може бути застосована виключно за умови належного підтвердження відповідного статусу особи, оскільки саме факт належності до категорії осіб, визначених законом, є юридичною підставою для виникнення пільги.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Отже, обов`язок доведення наявності статусу учасника бойових дій покладається саме на відповідача, оскільки він використовує цю обставину як підставу для звільнення від виконання частини зобов`язань. 
Представник Відповідача вказує, що Відповідач перебуває на військовій службі, з 19.01.2012 року, однак у наданій Довідці Форми 5 від "23" лютого 2026 р. не зазначено з якого саме часу ОСОБА_1 перебуває на військовій службі. 
Перелік даних у формі 5 може відрізнятися, але зазвичай до довідки вносять:
ПІБ військовослужбовця повністю, без скорочень;
назву та номер військової частини; 
посаду або статус (за наявності); 
дату початку проходження служби — обов`язковий і критично важливий пункт; 
фразу про те, що військовий дійсно проходить службу станом на конкретну дату; номер довідки (внутрішній обліковий);
дату видачі довідки; 
ПІБ командира, який видає довідку, та його контактний номер телефону; 
підпис командира або іншої уповноваженої особи;
«мокру» печатку військової частини.
Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію, що входять до предмета доказування.
З наданої суду довідки форми 5 неможливо встановити точну дату початку проходження військовослужбовцем (відповідачем) військової служби, а відтак Суд позбавлений можливості визначити момент, з якого на користь позичальника мали припинити нараховуватися відсотки за користування кредитними коштами
Оскільки предметом доказування у цій частині є період дії пільги, довідка форми 5, без зазначення дати початку служби не є належним доказом.
За таких обставин, даний документ не може слугувати підтвердженням факту звільнення від сплати процентів відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за спірний період, оскільки він не фіксує ключову юридичну обставину – часові межі перебування особи у статусі, що дає право на пільгу.
Отже, відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про фактичне подання відповідачем належних доказів на підтвердження заявленого статусу. 
Відсутність такого доказу у матеріалах справи унеможливлює встановлення факту наявності у відповідача пільгового статусу у розумінні закону.
Враховуючи викладене, відповідач не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок доказування відповідно до статті 81 ЦПК України, а тому у суду відсутні правові підстави для застосування пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у частині звільнення від нарахування відсотків за користування кредитними коштами. 
На підставі наведеного суд виснує, що позовні вимоги є повністю обгрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.
Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд доходить висновку.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.
Зокрема, згідно платіжної інструкції № 4962 від 21.01.2026 року позивачем було сплачено 2662,40 гривень судового збору (при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), який підлягає стягненню з відповідача.
Стосовно вимоги про стягнення 8 000,00 грн. на правову допомогу, суд вважає що така вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 N 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд зазначає, що до матеріалів справи було долучено:
- копія Договору №0107 про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 року, акт №13639 наданих послуг від 05.01.2026 року, детальний опис надання послуг до Акту № Д\13639 від 05.01.2026 року за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року (а.с.. 32-33)
Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, а розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторони позивача, тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого представником на надання правової допомоги згідно вказаної вартості.
Суд враховує, що по даній категорії справ 6 годин 30 хвилин на підготовку до подачі справи до суду є значно завищеним та неспівмірним з наданими послугами.
На думку суду, такий розмір витрат часу адвоката не є достатньо обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Суд не вважає за необхідне в даній цивільній справі стягувати повною мірою витрати за надання усної консультації, ознайомлення з матеріалами кредитної справи та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду.
Оцінюючи заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді, дотримуючись принципу диспозитивності, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, обсяг наданої правової допомоги, зміст заперечень відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також з урахуванням складності справи, співмірності, доцільності та необхідності понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн., що і буде становити співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі.
Висновки суду.
Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку суд дійшов висновку що з відповідача має бути стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 100035617 від 29.09.2023 року у розмірі 80560,00грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень.
На підставі ст.ст.525,526,530,549,611,624,629,1048-1050,1054 ЦК України, керуючись ст. ст. ст. 4,18,19,76-81, 141, 247,259, 263-265, 354,355 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79018, м.Львів, вул.Смаль-Стоцького,1, корпус 28, 4-й поверх, НОМЕР_6 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») заборгованість за Кредитним договором № 100035617 від 29.09.2023 року в розмірі 80560,00грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 20 000,00грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків – 58 560,00грн., прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту – 2000,00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79018, м.Львів, вул.Смаль-Стоцького,1, корпус 28, 4-й поверх, НОМЕР_6 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79018, м.Львів, вул.Смаль-Стоцького,1, корпус 28, 4-й поверх, НОМЕР_6 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00грн.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст виготовлено та підписано суддею - 03.07.2026 року.

Суддя: С. І. Гринчак