Справа № 331/972/26
Провадження № 2/331/1851/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
01.07.2026 

Олександрівський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 до Бердянської міської ради про визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради про визнання права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 02.09.1972 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . На підставі договору міни, посвідченого 13.03.2002 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О. В. (реєстровий №961), він з дружиною у рівних частках набули у власність нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Його з дружиною право власності було належним чином зареєстроване, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Бердянським підприємством з технічної інвентаризації, реєстр. № 11120 від 28.03.2002 та технічним паспортом на квартиру, реєстр. № 11120 від 18.05.2001 . Місце проживання їх зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Після смерті дружини стан його здоров`я значно погіршився, потрібна була невідкладна операція та післяопераційний догляд, отже, було прийнято рішення терміново виїжджати до підконтрольних України територій. Його евакуація (переїзд) відбувався поспіхом. Як результат – оригінали правовстановлюючих документів на вказану вище квартиру лишилися на окупованій території. У нього збереглися лише їх копії. 17.06.2024 позивача було взято на облік як внутрішньо переміщену особу. 
Щодо обставин, які унеможливили оформлення права власності на 1/2 квартири, яка увійшла до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 . Після смерті дружини відкрилася спадщина до складу якої увійшла 1/2 вказаної вище квартири. Спадкоємцями першої черги виступили:
1) Чоловік покійної. У встановленому законом порядку та строки він звернувся до Карлівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Державний нотаріус, ОСОБА_3 , провела реєстрацію спадкової справи та видала йому витяг зі спадкового реєстру №78054729 від 20.08.2024.
2) ОСОБА_4 (донька), яка в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини відмовилася від її прийняття шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу.
3) ОСОБА_5 (донька), яка в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини відмовилася від її прийняття шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу.
Тобто позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , який заявив про прийняття спадщини.
02.07.2025 він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті дружини.
Постановою №181/02-31 від 02.07.2025 державний нотаріус Другої Полтавської державної нотаріальної контори, виконуюча обов`язки завідувача Карлівської державної нотаріальної контори Полтавської області, Ярощук В.А., відмовила у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину). Дана постанова мотивована тим, що ним не подані оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутня можливість підтвердити/встановити факт державної реєстрації права власності за дружиною. Тобто він не може оформити свої права на частку квартири після смерті дружини в позасудовому порядку.
Щодо обставин, які унеможливили реєстрацію його права власності на належну йому 1/2 частки в квартирі. 08.07.2025 року він зробив запит на отримання відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформації із зазначеного реєстру, відомості відносно нього, ОСОБА_1 , відсутні. В подальшому він намагався зареєструвати право власності на належну мені 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_2 . Він звернувся до державного реєстратора із заявою про внесення запису про його право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та додав до заяви усі наявні у мене копії документів (оригінали лишилися на ТОТ).
Під час розгляду заяви державний реєстратор здійснив консолідований пошук інформації про зареєстроване за ним права власності в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року. В результаті такого пошуку встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на квартиру в Державному реєстрі відсутня. У зв`язку з цим, державний реєстратор прийняв рішення №80087139 від 25.07.2025 про зупинення розгляду заяви та направив запит до Бердянської ВЦА з метою отримання відомостей щодо реєстрації БТІ належного йому права власності на квартиру. У відповідь на запит адресат повідомив про неможливість надання запитуваних відомостей, оскільки БТІ, яке здійснювало державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно знаходиться на тимчасово окупованій території, а доступ до архіву БТІ відсутній. На підставі викладеного, 04.09.2025 державний реєстратор прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області Лисиця І. О. прийняв рішення №80673356 про відмову в проведенні реєстраційних дій .
Варто зауважити, що він намагався самостійно відшукати інформацію і документальне підтвердження права власності з будь-яких можливих джерел, а також відновити втрачені оригінали документів на зазначену квартиру, шляхом направлення відповідних запитів.
11.07.2025 він направив запит до Бердянської міської ради з проханням надати копії архівної довідки про реєстрацію квартири та витягу з архівної частини щодо її реєстрації та дублікату реєстраційного посвідчення № НОМЕР_2 від 28.03.2002. Однак відповіддю №06-0654/02-13 від 24.07.2025 йому відмовлено у наданні запитуваної інформації та документів через знаходження Бердянського підприємства з технічної інвентаризації на непідконтрольній Україні території.
13.07.2025 ОСОБА_1 направив запит до Запорізького обласного державного нотаріального архіву, в якому просив надати дублікат договору міни, посвідченого 13.03.2002 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О. В., реєстровий №961. Відповіддю №936/01-21 від 21.07.2025 позивачу було повідомлено, що нотаріальні документи приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохні О. В. ніколи не передавалися на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву . 
14.07.2025 позивач направив запити до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та АТ «Запоріжжяоблнерго» про надання інформації щодо підтвердження укладання договору зі споживачем ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_3 ) про постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , надання примірнику цього договору та копій документів на право власності, якщо такі надавались для укладання зазначеного договору. Також повідомили, що надати більш змістовну інформацію, а саме підтвердити укладання договору про постачання електроенергії у паперовому вигляді та перевірити наявність запитуваних документів не є можливим внаслідок окупації м. Бердянська та захоплення приміщень відділень ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та АТ «Запоріжжяобленерго». 
15.7.2025направив запит до АТ «Запоріжгаз» про надання інформації щодо укладання договору постачання природного газу зі споживачем ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , надання примірнику цього договору та копій документів на право власності, якщо такі надавались для укладання зазначеного договору. У своїй відповіді №69003-10424-0825 від 06.08.2025 АТ «Запоріжгаз» повідомило, що у зв`язку зі збройною агресією проти України, господарську діяльність на території м. Бердянськ не здійснює і не має змоги надати запитувану інформацію .
Отже станом на зараз виникла та існує ситуація за якої він має право власності на квартиру (1/2 частки належить йому на підставі договору міни, а інша 1/2 в порядку спадкування після смерті дружини), однак не має змоги належним чином та повноцінно здійснювати правомочності власника через відсутність можливості підтвердити реєстрацію такого права органом БТІ. Він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 який прийняв спадщину. Він намагався врегулювати дане питання в позасудовому порядку шляхом звернення до державного реєстратора із заявою про реєстрацію його права власності. Відтак, захистити своє право він може лише в судовому порядку. Прохає суд визнати за ОСОБА_1 право власності на: - 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,2 кв.м., яка набута на підставі договору міни, посвідченого 13.03.2002 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О. В., реєстровий №961. - 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,2 кв.м., в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Олександрівського районного суду м.Запоріжжя 06.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 26.05.2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
У судове засідання позивач долучив до матеріалів справи заяву, про розгляд справу без його участі, позов підтримують в повному обсязі.
Представник відповідача повторно у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про слухання справи у судовому порядку, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового процессу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані позивачем, приходить до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Щодо позовних вимог, які унеможливили позивача оформити права власності на 1/2 квартири, яка увійшла до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла в м.Бердянськ Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 .
Відповідно до договору міни, посвідченого 13.03.2002 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О. В. (реєстровий №961), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках набули у власність нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є чоловік - Позивач по справі. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину – немає. ОСОБА_4 ( донька) та ОСОБА_5 ( донька), в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини відмовилася від її прийняття шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу.
Позивач вчасно звернувся до приватного нотаріуса. Проте, через відсутність оригіналів правових документів на спадкове майно, державний нотаріус Другої полтавської державної нотаріальної контори, виконуюча обов`язки завідувача Карлівської державної нотаріальної контори Полтавської області, Ярощук В.А., видала Постанову №181/02-31 від 02.07.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з ненаданням оригіналів документів, що посвідчує право власності спадкодавця на вказану квартиру. 
На теперішній час отримати дублікати правовстановлюючих документів на квартиру позивач не має можливості, у зв`язку з тим, що м. Бердянськ визнано тимчасово окупованою територією відповідно до п. 2 Розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань Реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22 грудня 2022 року.
Відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України від 25.04.2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України від 28.04.2022 року № 80), територія міста Бердянськ Запорізької області офіційно встановлений особливий правовий режим, в умовах якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позивач на теперішній час позбавлений можливості відновити оригінали правовстановлюючих документів або отримати дублікати правовстановлюючих документів,має право на спадкування, як спадкоємець за законом , що відмова у вчиненні нотаріальної дії та неможливість оформлення права власності у нотаріальному порядку, призвела до неспроможності позивача розпоряджатися належним йому майном, тому позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог позивача, які унеможливили реєстрацію його права власності на належну йому 1/2 частки в квартирі, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, щовідповідно до договору міни, посвідченого 13.03.2002 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О. В. (реєстровий №961), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках набули у власність нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Право власності на зазначену квартири зареєстроване 28.03.2002 в Бердянському бюро технічної інвентаризації, реєстрова книга № 61, реєстровий № 11120, реєстраційний напис засвідчено підписом начальника бюро технічної інвентаризації ОСОБА_6 .
Указана квартира є зареєстрованим місцем постійного проживання ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи відпвідно до довідки від 17 червня 2024 року.
25 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Державного реєстратора з метою реєстрації речових прав на належну квартиру в Державному реєстрі речових прав.
Державний реєстратор прийняв рішення №80087139 від 25.07.2025 про зупинення розгляду заяви та направив запит до Бердянської ВЦА з метою отримання відомостей щодо реєстрації БТІ належного позивачу права власності на квартиру. У відповідь на запит адресат повідомив про неможливість надання запитуваних відомостей, оскільки БТІ, яке здійснювало державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно знаходиться на тимчасово окупованій території, а доступ до архіву БТІ відсутній. 
04.09.2025 державний реєстратор прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області Лисиця І. О. прийняв рішення №80673356 про відмову в проведенні реєстраційних дій .
11.07.2025 ОСОБА_1 направив запит до Бердянської міської ради з проханням надати копії архівної довідки про реєстрацію квартири та витягу з архівної частини щодо її реєстрації та дублікату реєстраційного посвідчення № НОМЕР_2 від 28.03.2002. Однак відповіддю №06-0654/02-13 від 24.07.2025 йому відмовлено у наданні запитуваної інформації та документів через знаходження Бердянського підприємства з технічної інвентаризації на непідконтрольній Україні території.
13.07.2025 позивач направив запит до Запорізького обласного державного нотаріального архіву, в якому просив надати дублікат договору міни, посвідченого 13.03.2002 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О. В., реєстровий №961. Відповіддю №936/01-21 від 21.07.2025 позивачу було повідомлено, що нотаріальні документи приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохні О. В. ніколи не передавалися на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву . 
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Право на застосування певного способу захисту порушеного права існує у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
Захист порушених цивільних прав та інтересів є елементом механізму правового регулювання цивільних відносин, саме тих, у яких й відбулося порушення зазначених прав або інтересів особи. Такий захист цивільних прав та інтересів їх учасників є необов`язковим (факультативним) у структурі такого механізму, оскільки він з`являється лише за необхідності вирівнювання викривленого розвитку правового регулювання цивільних відносин з метою приведення їх у певний стан – відповідно до умов договору або положень законодавства.
Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
За ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).
У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.
Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.
Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.
Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Згідно п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчинення нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність.
За п.9 ч.1 ст.27 вказаного Закону («Підстави для державної реєстрації прав») державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).
Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту порушеного, оспорюваного цивільного права може бути визнання права.
Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за статтею 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є саме оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду.
Тобто позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.
У даному спорі правовою підставою для звернення до суду позивач вважає порушення його законного права та інтересу неможливістю проведення державної реєстрації її права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . У проведенні вказаної державної реєстрації було відмовлено державним реєстратором через відсутність інформації про зареєстровані речові права до 01.01.2013.
Отже, за відсутності доказів протилежного позивач на підставі наданих доказів довів своє право власності на спірну квартиру. Однак він не може провести державну реєстрацію свого права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна через відсутність інформації про зареєстровані речові права до 01.01.2013, адже таку інформацію отримати неможливо, оскільки вищевказане майно територіально підпорядковане Комунальному підприємству «Бердянському бюро технічної інвентаризації» яке на даний час тимчасово знаходиться під окупацією збройних сил Російської Федерації.
Ситуація, що склалася, створила невизначеність у взаємовідносинах позивача як власника вказаної житлової квартири, яку він набув у власність у 2002 року. Подання вказаного позову має на меті усунення вказаної невизначеності та створення необхідних умов для реалізації позивачем своїх прав на вказану квартиру й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.
Суд враховує, що основним документом, що підтверджує право власності на квартиру в Україні, є Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ДРРП), який містить актуальну інформацію про зареєстроване право власності. Додатково право власності підтверджується правовстановлюючим документом (наприклад, договором купівлі-продажу, дарування, міни, спадщини, рішенням суду), на підставі якого було внесено запис до реєстру. Також враховує, що для проведення будь-якої операції з нерухомістю власнику останньої необхідно отримати Витяг з ДРРП.
Враховуючи зазначене, неможливість для позивача провести державну реєстрацію свого права власності на вказану квартиру, власником якої він є, через відсутність інформації про зареєстровані речові права до 01.01.2013 тягне за собою позбавлення позивача можливості отримати Витяг з ДРРП відносно вказаної квартири і, відповідно, підтвердити своє право власності на неї перед державними органами та іншими особами.
Натомість, судове рішення в разі задоволення позову у цій справі, відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», буде підставою для державної реєстрації права власності позивача на вказану квартиру, відтак він зможе отримати Витяг з ДРРП відносно вказаної квартири, як основний документ, що підтверджує право власності на неї.
Оскільки право власності позивача не визнається, на підставі частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, а також ст.ст.321, 328,392 ЦК України, наявні підстави для визнання права власності за позивачем в судовому порядку. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15-16, 316-317, 319, 321, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 76-77, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до Бердянської міської ради про визнання права власності на квартиру-задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на: 

- 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,2 кв.м., яка набута ним на підставі договору міни, посвідченого 13.03.2002 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О. В., реєстровий №961.

- 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,2 кв.м., в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Повний текст судового рішення складений 01.07.2026 року.

Суддя: Н.В.Фісун