Дата документу 10.06.2026 Справа № 336/9483/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/9483/25
Провадження №22-ц/807/1151/26
Головуючий в 1-й інстанції – Дацюк О.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Подліянової Г.С., Полякова О.З.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2026 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 04 березня 2026 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,- 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі ТОВ «Діджи фінанс») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , вказавши, що 25.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №101615020, за умовами якого відповідачеві надано кредит в сумі 20000 гривень строком на 30 днів. 14.09.2021 року між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «ФК «Мілоан» укладено договір факторингу №08Т, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення за відповідний реєстр на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Додатку до договору факторингу №08Т від 14.09.2021 року, ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №101615020, укладеним 25.05.2021 року з ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості в розмірі 76013,30 гривень. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит відповідач має заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь в сумі 76013,3 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 19000 гривень та відсотками в сумі 57013,3 гривень, та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2026 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень в рахунок погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №101615020 від 25.05.2021 року; судовий збір в сумі 581,3 гривня (п`ятсот вісімдесят одна гривня 30 коп.), витрати на правничу допомогу в сумі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог позову та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось відповідно до умов договору в період узгодженого строку кредитування, за наявності активних дій з боку відповідача щодо сплати комісії за пролонгацію кредитного договору, наведений розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам погодженим між сторонами. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн. (3328,00 грн. Х 30 = 99840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.05.2021 року ОСОБА_1 заповнила, підписала та направила анкету-заяву на кредит №101615020, в якій вказала суму кредиту у 20000 гривень строком на 30 днів до 24.06.2021 року, проценти за користування кредитом визначені у 60 гривень, нараховуються за ставкою 0,1 відсотків від фактичного залишку кредиту на кожен день користування кредитом.

25.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №101615020, за умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати відповідачеві грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а відповідач зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (п.п. 1.1.).

У п.п. 1.2.-1.4. договору передбачено, що сума кредиту становить 20000 гривень, кредит надається строком на 30 днів з 25.05.2021 року, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 24.06.2021 року.

Згідно з п.п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом становлять 60 гривень, які нараховуються за ставкою 0,1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

У п.п. 1.6. договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2.2. договору передбачено порядок плати за кредитом, а саме: позичальник сплачує кредитодавцю комісію на надання кредиту та проценти за користування у розмірах, зазначених п. 1.5.1-1.5.2 договору в термін, вказаний у п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту по дату завершення строку кредитування.

Проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначена п.1.5.3. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, та з інших причин визначена в п.1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику протягом пільгового періоду зі знижкою і є меншою за стандартну ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, проценти протягом поточного періоду продовжують нараховуватись за стандартною ставкою згідно п.1.6 Договору.

Пунктом 2.3 договору передбачені умови його пролонгації, згідно із якими позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на веб-сайті Товариства.

Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості.

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строку кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору.

П.п. 3.2.6. договору передбачено, що кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди відповідача. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором кредитодавець отримає від відповідача платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим Договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2 ст.516 Цивільного кодексу України відповідачу не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань відповідача за цим Договором.

У відповідності до п.п. 6.1., 6.2. договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті відповідача, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Розміщені в Особистому кабінеті відповідача проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається відповідачем шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер відповідача, а відповідач використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене відповідачем через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру відповідача на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для відповідача визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається відповідачеві шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено відповідачеві на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими відповідачем Товариству.

Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору відповідач також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому, згідно з п.п. 6.3. договору.

При укладенні договору про споживчий кредит відповідач також підписала паспорт споживчого кредиту та графік платежів до паспорту споживчого кредиту.

Факт зарахування коштів за кредитним договором підтверджується копією платіжного доручення №27978026 від 25.05.2021 року, яким ТОВ «Мілоан» перерахувало на користь ОСОБА_1 20000 гривень з призначенням платежу: Кошти згідно договору 101615020.

За розрахунком ТОВ «Мілоан», станом на 30.08.2021 року заборгованість за договором становить 76013,3 гривень, з яких 19000 гривень заборгованості за тілом кредиту, 57013,3 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом.

Згідно із розрахунком ОСОБА_1 сплачено 2060 гривень, з яких 1000 гривень зарахована в якості комісії за пролонгацію, 1000 гривень на погашення тіла кредиту та 60 гривень проценти за кредитом.

14.09.2021 року між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «ФК «Мілоан» укладено договір факторингу №08Т, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до Додатку до договору факторингу №08Т від 14.09.2021 року, ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №101615020, укладеним 25.05.2021 року з ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості в розмірі 76013,3 гривень.

25.07.2025 року ТОВ «Діджи фінанс» направило ОСОБА_1 вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 76013,3 гривень у термін до 25.08.2025 року.

Задовольняючи вимоги позову частково суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору, укладеного 25.05.2021 року строком на 30 днів, закінчився 24.06.2021 року. Нарахування процентів за користування кредитом після 24.06.2021 року є незаконним, адже строк дії договору сплинув. Також суд не вбачав підстав вважати правомірним застосування позивачем комісії за пролонгацію договору, адже не зрозуміло які саме дії були вчинені позивачем з метою пролонгації договору та чому їх вартість складає саме 1000 гривень. Враховуючи викладене наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми у 18000 гривень (сума кредиту з відсотками 20060 гривень-2060 гривень, які сплачені відповідачем). Судові витрати стягнуті пропорційно задоволеним вимогам позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 N 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Відповідно до умов кредитного договору №101615020 від 25.05.2021 ТОВ «Мілоан» надало ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі в розмірі 20000,00 гривень строком на 30 днів. Вказаний договір підписано в електронній формі.

Сторони договору погодились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до цього Договору. Як вбачається з наданого позивачем графіку розрахунків, сторонами узгоджено проценти в розмірі 60,00 гривень. Це ж зазначено в п. 1.5.2 Договору.

За умовами договору строк кредитування встановлений до 24 червня 2021 року включно. Зі спливом цього строку, відповідач був зобов`язаний повернути позивачу всю його заборгованість за договором, оскільки це прямо визначено в самому договорі (зокрема - п.1.5). Доказів пролонгації строку кредитного договору позивачем не надано, тому проценти за користування кредитом за період після 24 червня 2021 нараховувалися позивачем безпідставно. Таким чином, нарахування процентів за період після 24 червня 2021 року є необґрунтованим, оскільки здійснений поза межами строку кредитування. 

Враховуючи, що відповідачем сплачено суму у розмірі 2060,00 грн., а сума заборгованості за кредитними коштами і відсотками за весь період кредитування складає 20060,00 грн., заборгованість що залишилася не сплаченою складає 18000,00 грн. 

Пролонгація строку кредитування, на яку вказує скаржник, не дає можливості позичальнику користуватися кредитними коштами, а лише дає можливість кредитору нараховувати відсотки необмежену кількість часу, що безумовно призводить до дисбалансу договірних відносин.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Постанова складена 10 червня 2026 року.

Головуючий С.В. Кухар

Судді: Г.С. Подліянова

О.З. Поляков