Справа № 761/52704/25
Провадження № 2/761/6864/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді -     Фролової І.В.,
секретаря судового засідання -   Коломійця А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа, де Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 54 263,90 грн. та судового збору у розмірі 3 028, 00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у Відповідачів утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, яка станом на 30.09.2025 складає 35473,35 грн: за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 11775,26 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 0,00 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 23698,09 грн.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.
У період до 31.10.2021 заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить у розмірі 0,00 грн.
За період з 01.11.2021 заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 0,00 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.
Крім того, Позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18 (далі Договір цесії), укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», набув право вимоги до Відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 8800,00 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Таку послугу надає Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2026 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження.
На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_1 в якому остання заперечувала щодо задоволення позовних вимог.
Представник позивача у судове засідання не прибув. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідачки у судове засідання не прибули. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив на позовну заяву не подавала.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).
Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).
За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.
За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , яка під`єднана до внутрішньо будинкової води у системи теплопостачання, і є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, яку постачає позивач.
Судом встановлено, що за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2018 року №591 «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, з 01.05.2018 року постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».
При цьому, не було встановлено обставин, які б свідчили про відмову Відповідача від споживання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Відповідно до вимог Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004, а також Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 09.11.2017, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування.
Таким чином, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 у Відповідачів утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, яка станом на 30.09.2025 складає 35473,35 грн: за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 11775,26 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 0,00 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 23698,09 грн.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.
У період до 31.10.2021 заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить у розмірі 0,00 грн.
За період з 01.11.2021 заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 0,00 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.
Крім того, Позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18 (далі Договір цесії), укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», набув право вимоги до Відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 8800,00 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.
Одночасно з цим, суд зауважує наступне.
Як слідує з матеріалів справи, у 1995 році квартира стала непридатною для проживання, тому відповідачка зверталась до державних органів з питанням про проведення капітального ремонту житлового приміщення та надання іншого житлового приміщення для тимчасового проживання сім?ї, що підтверджується, в тому числі, скаргою №Ч-2230 від 03.11.09.
У лютому 1995 році відповідачам на підставі ч.3, ст. 132-1 ЖК України було надано для тимчасового проживання квартиру АДРЕСА_2 , яка перебувала у віданні Комунального підприємства з тримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», де останні проживали протягом 13років (до 2008 року), що підтверджується Довідкою №59 від 14.01.2004, Договором №05/01-121-К від 22.08.2011, Листом №044/24-6804 від 24.10.08.
З цього часу в квартирі АДРЕСА_3 відповідачі не проживали, оскільки вона знаходилась в аварійному стані, що підтверджується Актом Будівельної лабораторії Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» від 14.06.2007 №147/62.
Слід зазначити, що Відповідачі не є власниками квартири, а лише мають право в ній проживати та не мають можливості скористатися таким правом у зв?язку із непридатністю приміщення для проживання. Реєстрація в квартирі не є і не може бути підтвердженням та доказом надання Позивачем та споживання відповідачем послуги постачання теплової енергії та гарячої води.
Посилання позивача на реєстрацію відповідачів у квартирі, як на доказ надання та споживання послуг постачання теплової енергії та гарячої води, є безпідставним.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов?язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно зі статтею 13, пунктом 1 частини першої статті 20 вказаного Закону споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Поряд із цим, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, вказаний обов?язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення (постанова від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс15; 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18) 06 листопада 2019 року; у справі № 61-26204св18).
Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 12, 76 - 81, 89, 141, 263-265, 279, 280 - 282, 284, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити учасників справи:
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», адреса місцезнаходження - м. Київ, вул. площа І. Франка, буд. 5, код ЄДРПОУ 40538421, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлений 17 червня 2026 року.

Суддя: