Справа № 737/11/26
Провадження № 2/737/106/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року  с-ще Куликівка
К у л и к і в с ь к и й р а й о н н и й с у д Ч е р н і г і в с ь к о ї о б л а с т і
Суддя	Лібстер А.С.	
секретар судового засідання	Скляр А.О. 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу 	№ 737/11/26   	
за позовом	ОСОБА_1 	
до	ОСОБА_2 	
про	стягнення заборгованості за договором позики	
учасники справи та представники:	  	
позивач та представник позивача 	не з`явились 	
відповідач	не з`явився ВСТ	

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Атаманюк В.М., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, укладеним між позивачем та відповідачем у письмовій формі 18.02.2025 у розмірі 50000 грн. В обґрунтування позову також вказує, що 18.02.2025 року укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу 50000 гривень, строком до 21.02.2026. Відповідач своїх обов`язків не виконав. Позикодавець має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку, шляхом надсилання позичальнику повідомлення на адресу, вказану у реквізитах цього Договору, договір вважається розірваним на сьомий день після направлення такого повідомлення. До сьогоднішнього дня відповідач не сплатив основну суму боргу за договором позики у розмірі 50000 грн, заборгованість за відсотками, и також пеню, передбачену укладеним договором позики. Так, згідно із договором позики, кошти позивачем були надані відповідачеві строком до 21.02.2026 р. (12 місяців). Вказане передбачено пунктом 3.1. договору позики від 18.02.2025 р. Отже, розрахунок заборгованості відсотків за договором позики проводиться Згідно пункту 3.4. договору позики від 18.02.2025 за кожен місяць 16% від 50000. Тобто, 50000 гривень х 16% = 8000 гривень (сума відсотків за місяць). Отож, загальна сума заборгованості за договором позики від 18.02.2025 р. по відсотках повинна становити: 8000 гривень х 10 місяців (станом на день подання позову) 80000 гривень. Однак, зі слів мого довірителя, відповідачем було сплачено у добровільному порядку по даній позиці частину процентів, сума яких становить 2879 гривень. Отже, 80000 грн. - 2879 грн. = 77121 грн, що і являється сумою заборгованості по відсотках за договором позики від 18 лютого 2025 року. З приводу стягнення пені за невиконання зобов`язань відповідачем за договором позики, то Пунктом 4.1. Договору позики передбачено, що у разі повного або часткового невиконання Позичальником умов цього Договору, Позичальник відшкодовує позикодавцю усі завдані цим збитки у повній сумі, але не менше ніж 10% від суми позики за кожен день такого невиконання. 3 25.06.2025 р. (день утворення заборгованості відповідача перед позивачем за основною сумою боргу) по 30.12.2025 (період, за який стягується борг) є 189 днів (протягом яких наявна заборгованість за невиконання договору позики відповідачем). Таким чином, заборгованість за пенею розраховується наступним чином: 50000 грн. х 10% 5000 гривень (за кожен день невиконання договору позики). 5000 гривень х 189 днів 945000 гривень, Однак, мій довіритель ОСОБА_1 , враховуючи складну ситуацію в країні, зокрема воєнний стан в Україні, будучи добросовісною людиною, не бажає ставити відповідача у скрутне матеріальне становище. Так, не зважаючи на те, що договором позики передбачено нарахування пені навіть на час дії воєнного стану, позивач виявив бажання зменшити суму стягнення пені з відповідача з 945000 гривень до 300000 гривень. Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 18.02.2025 р. становить 427121 (чотириста двадцять сім тисяч сто двадцять одна) гривня, з яких: сума заборгованості за 50000 грн - основна сума боргу за договором позики; 77121 грн - за відсотками; 300000 грн - сума заборгованості за пенею. 17.06.2025 рекомендованим повідомленням була направлена претензійна вимога за місцем його реєстрації, з проханням виконати умови договору. Вказана вимога не була виконана відповідачем. На день звернення з позовом кошти позивачу не повернуті, а тому просить стягнути 427121 грн суму боргу та стягнути понесені судові витрати.
Позовна заява надійшла до суду 07.01.2026. Головуючий суддя своєю ухвалою від 13.01.2026 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, підготовче судове засідання призначене на 10.02.2026, яке також відкладалось 03.03.2026 та на 18.03.2026 через неявку відповідача. 18.03.2026 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 06.04.2026, яке відкладалось на 27.04.2026 та на 11.05.2026 через неявку відповідача.
Представник позивача та позивач у судові засідання не з`явились, в позові просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. 
Відповідач у підготовчі судові засідання 10.02.2026, 03.03.2026 та 18.03.2026 та судові засідання 06.04.2026, 27.04.2026 та 11.05.2026 не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. 
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено, що 18.02.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу 50000 гривень та позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 145 364 гривень, строком не пізніше 21.02.2026 (а.с.8, 54).
Також, 18.02.2025 ОСОБА_2 надав розписку, відповідно до якої він отримав від ОСОБА_1 50000 гривень та яка підтверджує факт укладення 18.02.2025 між ним та ОСОБА_1 договору позики. Відповідно до змісту розписки він зобов`язується протягом 12 місяців, але не пізніше 21.02.2026 повернути ОСОБА_1 суму у загальному розмірі 145 364 гривень (а.с.9, 55). 
17.06.2025 позивачем рекомендованим повідомленням була направлена претензійна вимога за місцем реєстрації відповідача, з проханням виконати умови договору у строк до 23.05.2025 (як зазначено у претензії) повернути суму позики та сплатити відсотки за її користування у загальній сумі 106 000 грн (а.с.14-16).
На час розгляду справи в суді, відповідач будь-яких заперечень щодо написання вказаної боргової розписки та укладення договору позики чи відсутності боргу перед позивачем не надав.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
Таким чином, документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Відповідно до ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. 509, 525, 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, наявність оригіналу договору позики та боргової розписки від 18.02.2025 у позивача, які були витребувані у позивача ухвалою суду, свідчить про те що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Надані суду договір позики та боргова розписка від 18.02.2025, яка підписана відповідачем власноручно, що ніким не спростовано, є належним і допустимим доказом, що підтверджує факт укладення договору позики, отримання відповідачем коштів у розмірі 50000 грн за договором та наявності у нього зобов`язань перед позивачем.
При цьому суд, також звертає увагу на складання претензії від 15.05.2025 (її датування) та фактичне повідомлення відповідача, щодо сплати боргу за договором позики, яка йому була направлена лише 17.06.2025, та вважає, що вона за своїм змістом протирічить умовам виконання такої претензії, враховуючи встановлений за її змістом термін виконання зобов`язань до 23.05.2025, оскільки відповідачу не надано реального часу на добровільне повернення коштів у визначений позивачем строк. 
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків, то вони нараховані позивачем відповідно до умов п.3.4 договору позики від 18.02.2025. Тобто, 50000 гривень х 16% = 8000 грн (сума відсотків за місяць). 8000 гривень х 10 місяців (станом на день подання позову) = 80000 гривень. Зі слів позивача, що ніким не спростовано, відповідачем було сплачено частина відсотків у розмірі 2879 гривень. Таким чином 80000 грн. - 2879 грн. = 77121 грн, що і являється сумою заборгованості по відсотках за договором позики від 18.02.2025 за несвоєчасне виконання зобов`язань, яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розрахованому розмірі 945000 грн, та зменшених за бажанням позивача до 300000 гривень, то суд приходить до наступних висновків.
Договором позики від 18.02.2025 на позичальника покладається зобов`язання сплатити 10% від суми позики за кожен день такого невиконання зобов`язання, що відповідає умовам зазначеним в п.4.1. Договору позики, яким передбачено, що у разі повного або часткового невиконання позичальником умов цього Договору, позичальник відшкодовує позикодавцю усі завдані цим збитки у повній сумі, але не менше ніж 10% від суми позики за кожен день такого невиконання.
Згідно з ч.1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.
Перевіряючи відповідність наведеного позивачем розрахунку пені, суд встановив наступне.
На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Пеня за своїм правовим призначенням є штрафною санкцією, засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання і спрямовано передусім на компенсацію позикодавця майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку позичальника.
Наявність у позикодавця можливості стягувати із позичальника надмірні грошові суми як неустойку (пені) спотворює її дійсне правове призначення і неустойка (пеня) перетворюється на несправедливо непомірний тягар для позичальника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позикодавцем.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів пені, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами позичальника та позикодавця.
У рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 Конституційний Суд України зауважив, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. А положення договору про нарахування та сплату неустойки за договором позики, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Конституційний Суд України зазначає, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).
Зменшення неустойки (пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.
На підставі викладеного, враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача пеню майже в шість разів більше ніж збитки, що не може вважатися таким, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України), тому суд, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру, а саме до 22879 грн, що на думку суду забезпечить виконання компенсаторної функції пені.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані стороною позивача щодо наявності чи відсутності грошового зобов`язання за договором позики та розпискою від 18.02.2025, а тому, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 18.02.2025 року підлягають частковому задоволенню, у загальному розмірі 150 000 грн, які складаються: 50000 грн – основна сума боргу за договором позики, 77121 грн – сума заборгованості за відсотками та 22879 грн – сума заборгованості за пенею, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Так, відповідно до платіжної інструкції № 2.471073061.1 від 30.12.2025 (а.с.1) при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4271, 21 грн, однак враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, то витрати позивача зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1500 грн (150000х4271,21/427121).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-285 ЦПК України, ст. ст. 207, 524, 525, 526, 533, 610, 612, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики у розмірі 150 000 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1500 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя      А. С. Лібстер