Справа № 541/736/26
Номер провадження 2/541/1008/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
12 травня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді     Вірченко О.М.,
за участю секретаря судового засідання Олешко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги наступним. 14 березня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2157014 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором в мережі інтернет, що перебуває за адресою https://selfiecredit.ua/. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надало відповідачці кредит в розмірі 3 600,00 грн строком на 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 1 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, шляхом перерахування коштів на картку позичальника № НОМЕР_1 , яку вона вказала при оформленні кредиту. На виконання договору 31 березня 2025 року відповідачка здійснила часткову оплату кредиту на суму 100,00 грн.
30 вересня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02.-39/25. Відповідно до додатку 1 (реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02.-39/25 від 30 вересня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2157014 від 14 березня 2025 складає: 17 900,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 600,00 грн, заборгованість по відсотках - 7 100,00 грн, пеня - 7 200,00 грн, яку представник позивача просив стягнути на свою користь, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
08 квітня 2026 року відповідачка направила відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, розглядати справу у її відсутність. Вказала на те, що жодних договорів з позивачем вона не укладала, не отримувала від нього коштів, повідомлення про відступлення прав вимоги не отримувала. Крім того, послалася на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким засвідчено, що військова агресія рф проти України є форс-мажорною обставиною. Також відповідачка послалася на п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, зазначаючи, що на період дії воєнного позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, не нараховується неустойка. На її думку вимога про стягнення заборгованості за відсотками – 7 100,00 грн, пені – 7 200,00 грн повністю суперечить законодавству (а.с. 130-131).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі (а.с. 5).
Відповідачка в судове засідання не з`явилися, у відзиві просила розглядати справу у її відсутність.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться – ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні – ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст. 610, 611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Судом встановлено, що 14 березня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2157014 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) - 3 600,00 грн, строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні - 30 днів, тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка - 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору.
Відповідно до розділу 2 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача НОМЕР_2 .
Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 14 березня 2025 року або 13 березня 2025 року.
Згідно з п. 3.1 договору проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Згідно з розділом 6 договору, сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України, цього договору. Порушенням умов договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору.
Згідно з п. 7.1 договору, цей договір укладається за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІКС товариства здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході/протягом періоду обслуговування в товаристві.
Згідно з п.п. 7.1, 7.3 договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.3. договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку за договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. Договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи з відтиском печатки, що відтворений шляхом електронного копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання.
Згідно з п. 9.6 договору, підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що: перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч .1, 2, 4, 5 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з правилами, повністю їх розуміє і приймає (погоджується) з ними.
Зазначений кредитний договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором C313 14 березня 2025 року.
Крім того, 14 березня 2025 року відповідачкою підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором: додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 2157014 від 14 березня 2025 року, який є графіком платежів; додаток 2 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 2157014 від 14 березня 2025 року, який є інформаційним повідомленням від споживача фінансових послуг; паспорт споживчого кредиту з умовами кредитування.
ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в сумі 3 600,00 грн шляхом їх перерахування на картку позичальника, що підтверджується листом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК» від 30 вересня 2025 року (а.с. 40).
Згідно розрахунку заборгованість відповідачки складає 17 900,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 600,00 грн, заборгованість по відсотках - 7 100,00 грн, пеня - 7 200,00 грн.
30 вересня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02.-39/25. Відповідно до додатку 1 (реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02.-39/25 від 30 вересня 2025 року, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» отримало право вимоги до відповідачки. Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2157014 від 14 березня 2025 складає 17 900,00 грн.
Таким чином, кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредитні кошти на умовах, передбачених договором.
Оскільки відповідачкою не виконано обов`язку за кредитним договором, тобто не погашено заборгованість перед позивачем, суд дійшов висновку, що відповідачка порушила умови укладеного договору, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.
Доказів виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором матеріали справи не містять.
Щодо доводів відповідачки про те, що про укладення договору факторингу їй не було повідомлено, суд зазначає наступне.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14 зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступлені права вимоги.
Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Ч.ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.
Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
Суд не ставить під сумнів укладання між первісним кредитором та позивачем договору факторингу, за умовами якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором від 14 березня 2025 року № 2157014.
Також суд не бере до уваги посилання відповідачки на наявність форс-мажорних обставин з таких підстав.
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідачкою не доведено існування обставин (не самих по собі, а для даного конкретного випадку), що перешкодили б їй виконати обов`язок щодо повернення кредитних коштів, тобто, відповідачкою не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили, на які вона послалася, та неможливістю належного виконання нею свого зобов`язання за договором.
Введення воєнного стану в Україні, наявність листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який засвідчує військову агресію рф проти України, не звільняє відповідачку від виконання нею відповідних зобов`язань перед позивачем.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в загальному розмірі 10 700,00 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 600,00 грн, заборгованість по відсотках - 7 100,00 грн, тому вимога позивача в цій частині є доведеною та підлягає задоволенню.
Щодо стягнення пені за надання кредиту в розмірі 7 200,00 грн суд зазначає наступне.
17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, яким були внесені зміни до Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», а Національним банком України прийнято «Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, затверджені постановою правління НБУ від 25 березня 2022 року № 23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп».
Зокрема, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи викладене, позов в частині стягнення з відповідачки пені в розмірі 7 200,00 грн задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, розмір судового збору становить 1 591,49 грн (10 700,00 х 2 662,40 / 17 900). 
Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю ІІ групи (п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідачка є особою з інвалідністю ІІ групи, тому судовий збір необхідно компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, заборгованість за договором від 14 березня 2025 року № 2157014 у розмірі 10 700 (десять тисяч сімсот) гривень 00 копійок
Судові витрати в розмірі 1 591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) гривня 49 копійок компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя:	  	О. М. Вірченко