ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2026 року	справа № 380/8637/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, Головне управління ПФУ у Львівській області), у якому просить:
- визнати протиправними та такими, що обмежують гарантоване право на належний соціальний захист, передбачений статтею 46 Конституції України, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті з 01.03.2026 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 13 Закону України № 2262-ХІІ, у розмірі 89% відповідних сум грошового забезпечення у повному розмірі фактичного нарахування за підсумком пенсії, без повторного обмеження максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, застосованого при її перерахунку з 01.03.2026 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», та з урахуванням фактично нарахованої з 01.03.2026 повної суми підвищення (індексації) пенсії у розмірі 2595,00 грн без урахування положення, передбаченого пунктом 3 цієї постанови, щодо застосування понижуючих коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2025 року № 1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.03.2026 провести виплату ОСОБА_1 його пенсії за вислугу років у розмірі 89% відповідних сум грошового забезпечення у повному розмірі фактичного нарахування за підсумком пенсії, без повторного обмеження максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, застосованого під час її перерахунку з 01.03.2026 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236, та з урахуванням фактично нарахованої з 01.03.2026 повної суми підвищення (індексації) пенсії у розмірі 2595,00 грн без урахування положення, передбаченого пунктом 3 цієї постанови, щодо застосування понижуючих коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2025 року № 1778, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 01.01.1999 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області (пенсійна справа № ХВ-50843) та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до статті 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 89% відповідних сум грошового забезпечення. Зазначає, що при перерахунку пенсії з 01.03.2026 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 відповідач повторно застосував обмеження максимальним розміром у сумі 25950,00 грн, унаслідок чого фактично нарахований підсумок пенсії (з надбавками) у розмірі 28370,72 грн до виплати обмежено, а нарахована індексація у розмірі 2595,00 грн фактично виплачена лише в сумі 174,28 грн. Позивач указує, що частину сьому статті 43 Закону № 2262-ХІІ, якою передбачалося таке обмеження, визнано неконституційною Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а правомірність тотожних вимог уже підтверджено рішеннями Львівського окружного адміністративного суду у справах № 380/6658/24, № 380/6312/25 та № 380/24469/25. Вважає, що дії відповідача не відповідають критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 04.05.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначено Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Послався на статтю 43 Закону № 2262-ХІІ, якою передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, на статтю 7 Закону України від 03.12.2025 № 4695-IX «Про Державний бюджет України на 2026 рік», згідно з якою з 01.01.2026 розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить 2595 грн, та на пункт 3 постанови № 236, яким установлено, що розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії не може перевищувати 2595,00 грн. Зазначив, що станом на 01.03.2026 підсумок пенсії позивача з надбавками становить 28370,72 грн, а з урахуванням максимального розміру - 25950,00 грн. Стосовно вимоги щодо застосування понижуючих коефіцієнтів, передбачених постановою № 1778, вказав, що при перерахунку з 01.03.2026 такі коефіцієнти до пенсії позивача не застосовувалися, а тому ця вимога є передчасною. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, та встановив таке.
ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області (пенсійна справа № ХВ-50843) та отримує з 01.01.1999 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 89% від відповідних сум грошового забезпечення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 380/6312/25, що набрало законної сили, зобов`язано Головне управління ПФУ у Львівській області перерахувати з 01.07.2021 ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром, застосованого під час перерахунку пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 у справі № 380/6658/24, з урахуванням з 01.03.2025 індексації, проведеної згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209, та здійснити її виплату з урахуванням виплачених сум.
На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2026 та нараховано індексацію грошового забезпечення. При цьому з 01.03.2026 визначено підсумок пенсії позивача (з надбавками) у розмірі 28370,72 грн. Разом з тим розмір пенсії позивача до виплати, з урахуванням максимального розміру пенсії, становив 25950,00 грн.
Листом від 24.04.2026 № 22428-20043/Є-02/8-1300/26 відповідач відмовив позивачу у виплаті пенсії з урахуванням фактично нарахованої з 01.03.2026 повної суми індексації, з огляду на те, що з 01.03.2026 розмір пенсійної виплати з урахуванням статті 43 Закону № 2262-ХІІ становить 25950,00 грн, у зв`язку з чим, на думку відповідача, підстави виплачувати пенсію без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексації згідно з постановою № 236 відсутні.
Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо виплати його пенсії у меншому розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Преамбула містить положення про те, що цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011, внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-ХІІ (підпункт 8 пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI), зокрема частину п`яту цієї статті викладено в редакції, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Законом України № 1080-VIII від 12.04.2016 у статтю 43 Закону № 2262-XII вносилися зміни (статтю 43 після частини третьої доповнено двома новими частинами), відповідно до яких наведена вище частина п`ята статті 43 Закону № 2262-XII з 06.05.2016 (з дати набрання чинності Закону № 1080-VIII) стала частиною сьомою.
Конституційний Суд України 20.12.2016 за результатами розгляду справи № 1-38/2016 прийняв Рішення № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, згідно з яким максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Конституційний Суд України ствердив, що обмеження максимального розміру пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
При прийнятті рішення у цій справі суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 30.10.2020 у справі № 522/16881/17, від 17.05.2021 у справі № 343/870/17, від 10.09.2021 у справі № 300/633/19 у подібних правовідносинах, про те, що буквальне розуміння змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими та самі по собі не створюють підстав для обмеження пенсії максимальним розміром.
Таким чином, з 20.12.2016 (Рішення КСУ № 7-рп/2016) обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-XII, є протиправним, а відповідно є протиправними і дії відповідача щодо такого обмеження призначеної позивачу пенсії.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення таких осіб здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Закон № 2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин, та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання. Застосування положень Закону № 3668-VI по відношенню до військовослужбовців фактично суперечить висновкам Рішення КСУ № 7-рп/2016, яким встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України.
Правильність такої позиції додатково підтверджена Рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2022 від 12.10.2022, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Статтею 64 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей пенсії підвищуються відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, зокрема пенсії. Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону № 1282-XII індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25 лютого 2026 року № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році» (далі - постанова № 236).
Пунктом 1 постанови № 236 установлено, що з 1 березня 2026 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 1,121.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 постанови № 236 з 1 березня 2026 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом, та членам їх сімей, строк призначення яких до 31 грудня 2025 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови. При цьому Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності військовослужбовців як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Як установлено судом, на виконання постанови № 236 відповідачем проведено індексацію пенсії позивача з 01.03.2026, підсумок пенсії позивача склав 28370,72 грн, при цьому загальний розмір пенсійної виплати з урахуванням максимального розміру - 25950,00 грн. Тобто при здійсненні індексації пенсії відповідач обмежив виплату пенсії позивача максимальним розміром, посилаючись на положення статті 43 Закону № 2262-ХІІ.
Суд звертає увагу, що право на соціальний захист є комплексним гарантованим Конституцією України невідчужуваним основоположним правом, яке, за загальним правилом, має абсолютний характер (не залежить від внесення змін до законів або фінансових можливостей держави) та за жодних умов не може бути скасоване, а його обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 640/9677/20.
Поведінка відповідача щодо виплати проіндексованої пенсії позивача з обмеженням максимальним розміром порушує право позивача на отримання пенсії у визначеному чинним пенсійним законодавством розмірі та нівелює конституційні гарантії, зокрема право на соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України. Вказане в сукупності зумовлює висновок суду про протиправність дій пенсійного органу щодо нарахування та виплати пенсії позивачу після її індексації з 01.03.2026 з обмеженням максимального розміру.
Щодо позовних вимог в частині застосування понижуючих коефіцієнтів, передбачених пунктом 3 постанови № 236 та постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», суд зазначає таке.
Статтею 30 Закону України від 03.12.2025 № 4695-IX «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено, що у 2026 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані), зокрема відповідно до Закону № 2262-ХІІ, розмір яких перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30.12.2025 № 1778, якою визначено розміри понижуючих коефіцієнтів до сум перевищення десяти прожиткових мінімумів.
Такі обмеження за своїм правовим змістом є подібними до тих, що були визнані неконституційними Рішеннями Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 та № 7-р(ІІ)/2022 від 12.10.2022, оскільки спрямовані на обмеження максимального розміру пенсії осіб, звільнених з військової служби. Відповідно до статті 17 Конституції України та правових позицій Конституційного Суду України обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром суперечить конституційним гарантіям щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Окрім того, зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, на яких поширюється дія Закону № 2262-ХІІ, відповідно до статті 1-1 цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом з тим суд зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права; відповідне порушення має мати місце на момент розгляду справи судом, адже судовими актами не можуть регулюватись відносини на майбутнє. Як убачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, при проведенні перерахунку пенсії позивача з 01.03.2026 понижуючі коефіцієнти, передбачені постановою № 1778, до пенсійної виплати позивача відповідачем фактично не застосовувалися; обмеження виплати пенсії позивача здійснено саме шляхом застосування максимального розміру пенсії. За таких обставин у цій частині на момент звернення до суду відсутнє порушене право позивача, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання провести виплату без урахування понижуючих коефіцієнтів, передбачених постановою № 1778, є передчасними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Даючи оцінку діям відповідача, які зумовили звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо обмеження виплати проіндексованої з 01.03.2026 пенсії позивача максимальним розміром не відповідають визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям та порушують право позивача на отримання пенсії у належному розмірі, тому такі дії слід визнати протиправними. Натомість позовні вимоги в частині, що стосується застосування понижуючих коефіцієнтів, передбачених постановою № 1778, з наведених вище підстав задоволенню не підлягають.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, доказів понесення інших судових витрат останнім не надано, то такі, в силу приписів ст. 139 КАС України, розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті з 01.03.2026 пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, застосованого при її перерахунку з 01.03.2026 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885) провести з 01.03.2026 перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років у розмірі 89% відповідних сум грошового забезпечення у повному розмірі фактичного нарахування за підсумком пенсії, без обмеження її максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично нарахованої з 01.03.2026 суми підвищення (індексації) пенсії, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.